Höjd. 



Tjocklek. 



Proportion. 



8 inm. 



2 X 2,--'ö mm. 



(100:57:32). 



7,5 » 



2X2 » 



(100: 60:32). 



KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 22. N:0 6. .51 



ganska starka, koncentriska strimmor. Inre ventralranden är slät. Ett merlclstort exem- 

 plar håller i längd 11 nnn., i liöjd 0,5 mm., i tjocklek 2X4 mm., hvadan proportionen 

 blir 100: 8(i : 73. 



Från den Bathonieii tillhörande Sji/uera (Corbi.s) Madrldl uAhcuiac (Mokkis och 

 Lyuett, Great Oolite II, p. 71, pl. 7, lig. 14) skiljer sig vår art genom tutniare skal, 

 mera utpräglad umbo och derigenom, att orneringen såväl som proportionerna äro lika 

 å yngre och äldre stadier. 



x\rteti är en bland de allmännaste vid Kurremölla. 



Tancredia securitbrmis Dunker sp., var. lineata nova var. 



Tafl. II, tig. 11. 



NAgra exemi)lar af en till slägtet Tducredia hörande art synas till sin habitus ganska 

 väl öfvercnsstämma med Tancredia necuriformis Dunker sp. Två stycken sådana, som jag 

 u}»pmätt, visa följande dimensioner: 



Längd. 

 I 14 mm. 

 II 12,.5 » 



Umbones äro i det närmaste mediana, föga öfverskjutande låsranden. Undre kanten 

 är lindrigt konvex, framtill dock något mera uppåtböjd; bakre kanten konvex. Från 

 umbo utgår en ganska markerad köl till bakre-undre kanten, afskiljande å skalets 

 bakre ända ett fält, till formen snarast ett lågt cirkelsegment. Skalet i dess helhet är 

 försedt med ytterst tina, koncentriska strimmor; endast å nyssnämda bakre fält äro 

 dessa något starkare. A detta fält finnas dessutom från umbo utstrålande strimmor. 

 Upptill äro dessa senai"e ungefär jemnstarka med de koncentriska; men mot undi-e kanten 

 aftaga de i styrka, så att stundom endast de koncentriska der äro synliga. Denna orne- 

 ring har konstant framträdt å alla de exemplar, som haft skalet i behåll. Något dylikt 

 har jag ej funnit i literaturen angifvet för Tancredia secwriformis Dkr *), ej heller har jag- 

 kunnat iakttaga sådan skulptur ä de af mig undersökta exemplaren från andra fyndorter, 

 ehuru deribland funnits fossil med ganska väl bevaradt skal. 



Då dock fossilet genom sin allmänna habitus väl knappast kan skiljas från den 

 af Dunker uppstälda arten, har jag ansett det rådligast att blott l^etrakta den som en 

 varietet deraf. Möjligen kunna flera, på kärnor eller sämre bevarade exemplar gjorda, 

 artbestämningar hänföras till den här uppstälda varieteten. Specielt vet jag detta vara 

 fallet i fråga om dem, som af Lundgren anföras från Bornholm. A Lundgrens original 

 till fig. 16 (Jura på Bornholm) har jag kunnat observera de radierande strimmorna. 



Tancredia securiformis Dkr sp. är känd från lagen med Am. jdanorbis och Am. angtdatua. 



6 ä 7 exemplar, hvaribland flere med väl bevaradt skal, äro fuima vid Kurre- 



') Skulptur af radierande strimmor anföras i öfrigt, efter hvad jag kunnat linna, ej tor någon Tancredia, med 

 undantag af Tancredia (Hettaugia) ovata TeröUEM (TeröUEM et Piette, Lias inférieur, p. 72, pl. VI, 

 fig. 18, 19); de radierande strimmorna iakttagas dock der ä hela skalet. I öfrigt skiljer den sig från vår 

 art genom sin konkava bakre kant. 



