60 J. c. MOBERG, OM LIAS I SYDÖSTRA SKÅNE. 



Enligt Brauns förekommer i nordvestra Tj^skland arten såväl i öfre psilonotusskikten 

 och angulatusskikten, som i lag med Am. ziplins samt antagligen också i mellanliggande lag. 



Efter hvad ett par föreliggande aftryck med väl bevarad skulptur utvisa, förekom- 

 mer arten i Bornholms Lias. Hos oss är den funnen vid KurremöUa. Väl bevarade 

 exemplar äi'o just ej så allmänna. 20 a 30 stycken ha dock kunnat med säkerhet be- 

 stämmas. Afven från »Tosterups vestra gräns» föreligga fragment, som temligen säkei't 

 tillhöra denna art. 



Pleurotomaria (Cryptsenia) expansa Sowerby sp. 



T;ifl. II, fig. 32—35. 



1830 Eelicina expansa, v. Zieten, Verstein. Wurtteuib., s. 45, t. 30, fig-, 5. 

 ? 1838 Nerita Imvigata (Sow.), Forchhammer, Bornholms Kulf., s. 51. 

 1841—1844 Rotella expansa varietas, Goldfuss, Petr. Germ. III, s. 102 (96), t. 195, fig. 9. 



- 1852 Pleurotomaria expansa, Chapuis et Dewaloue, Terrains secondaires, p. 97, pl. 13, fig. 3. 



1858 Helicina expansa, Quenstedt, Jura, s. 193, t. 24, fig. 19. 

 ? « » 1) var. plicata, Quenstedt, Jura, s. 193, t. 23, fig. 34. 



y 1865 Pleurotomaria granulata (Desl.), v. Seebach, Geol. d. Insel Bornholm, s. 345. 



1871 » expansa, Bbadns, Untere Jura, s. 276. 



1876 Cryptcenia expansa. Tåte, Yorkshire Lias, p. 334. 



1879 Pleurotomaria » , Lundgren, Jura på Bornholm, s. 12, fig. 2, 3. 



Nästan skiffbrmig, med bredden betydligt större än höjden. Tre exemplar visade 

 följande förhållanden mellan bredd och höjd, nämligen 18:11, 17:10 och 10:6. Ett 

 exemplar höll 30 mm. i diameter. Innersta vindningarne äro något mera utdragne än 

 de yttre, hvilka slutligen bli nästan vågräta. Bandet, som å innersta vindningarne ej är 

 särdeles framstående och alltid fullständigt täckes af närmast yttre vindning, blir endast 

 å yttersta vindningen synligt. A fullvuxne exemplar bildar det på sjelfva kanten en 

 sluttande, svagt kullrig samt från öfriga delen skarpt skild, yta, höjande sig något öfver 

 angränsande delar af basen, men skild från närmaste delen af sidan endast genom en skarp 

 linie. Under det att kanten å yngre exemplar är rundad, blir den sålunda å äldre 

 mera skarpt framstående. Undre sidan är starkt hvälfd; å äldre exemplar går den 

 närmast under bandet lodrätt ned eller är till och med nåo;ot utåt bugtio;. Derefter be- 

 skrifver den en jemnt bugtig yta, tills den når den vida nafveln, hvilken dock är full- 

 ständigt täckt af en utåt konkav, stundom nästan trattformig, callus. A yngre exemplar 

 är undre sidan ej på långt när så uppblåst. Nafveln är äfven då täckt. Inga spiral- 

 linier finnas. Orneringen består i tina, tättstående tillväxtstrimmor, från sömmen gående 

 nästan rätlinigt, något snedt bakåt, ända till omedelbara närheten af bandet, hvarest de i 

 en stark båge böja bakåt. A bandet bildas en liten, framåt konkav, båge. Under bandet 

 böja de först något framåt, derpå åter något bakåt, tills de nå nafvelkanten, der de rigtas ännu 

 mera bakåt. Exemplar med delvis bibehållen mynning visa ock, att denna varit ursvängd 

 i det på nafvelytan liggande partiet. Den af callus fylda, eller rättare af en callös skifva 

 täckta, nafveln är genom en tydlig kant skild från undre sidan. Yngre exemplar hafva, å 

 öfre sidan släta, vindningar; å äldre deremot visar sig nära sömmen en rad oregelbundna 

 knölar eller ansvällningar, ej tydligt begränsade och ej inverkande på ofvan omtalte 

 tvärstrimmors förlopp. De tilltaga i storlek på samma gång som öfriga skalet. Den del 



