62 J. c. MOBERG, OM LIAS I SYDÖSTRA SKÅNE. 



de nyss omnämda gröfre tvärveckens passerande öfver meranämda kant. Antydan före- 

 finnes ock till små spiralgående veck å sidans öfre del; å det tafl. III, fig. 29, af bildade 

 exemplaret har jag kunnat urskilja 2 stycken dylika. 



3 exemplar äro funna; alla vid Kurremölla. Möjligen bör ett exemplar från Born- 

 holm, etiketteradt »Rosmandebask tet ved Havet», ock föras hit. 



Turbo solarium Piette. 



Tafl. II, fig. 37—41. 



1856 Turbo solarium, Piette, Grés (VAiglemont, p. 205, pl. 10, fig. 16. 



1865 » >' , Terquem et Piette, Lias infévieur, p. 50, pl. 3, fig. 22 — 24. 



1867 » tiro, DuMORTiEK, Etudes paléout. II, p. 191, pl. 45, fig. 7, 8. 



1876 » solarium. Tåte and Blake, Yorkshire Lias, p. 343, pl. 9, fig. 16. 



De karakterer, som alltid utmärka arten, äro: låg spira, rund mynning, liten eller 

 ingen nafvel, i allmänhet rundade, glatta vindningar, 4 å 5 till antalet. Redan af den 

 obestämdhet, som vidlåder denna diagnos, torde framgå, att ai'ten är högst varierande. 

 Nafvelpartiet, apicialvinkeln, vindningarnes form och ornering, lemna alla härpå exempel. 

 Nästan alla författare omnämna också variationer i ena eller andra hänseendet. Sålunda 

 angifva Terquem och Piette 1. c, såsom utmärkande för arten, att de inre vindningarne 

 äro kantiga, försedda med svaga tvärstrimmor, den yttersta vindningen rundad, nafveln 

 trådfin, belägen i en fördjupning och omgifven af veck, men omtala ock andra former, 

 med alla vindningar rundade, samt äter andra med vidare nafvel, ej omgifven af veck. 

 ■ DuMORTiER anför 1. c. under namn af 2\ tiro en tydligen hithörande form med glatta 

 rundade vindningar och utan nafvel. Enligt Tate och Blake 1. c. är detta den all- 

 männaste formen i Yorkshire Lias. Dessa författare omnämna ock Turbo Burtoni Tate 

 såsom en varietet med longitudinela (spiralgående) linier, samt med eller utan nafvel. 



Från Kurremölla föreligga mellan ett och två hundra exemplar, företeende många olika 

 former. Flera af dessa skulle helt visst antagits för skilda arter eller åtminstone varieteter, 

 om blott de olika karaktererna visat tecken till bestämd inbördes gruppering. Så är dock 

 ej fallet. Enligt min erfarenhet skulle derföre en fullständig beskrifning af arten snai^ast 

 blifva ett angifvande af de gränser, mellan hvilka hvarje särskild karakter varierar. 

 Genom beskrifning af ett specielt individ torde dock lättast en redig bild af arten i fråga 

 erhållas. — En bland de vanligast förekommande formerna är den å tafl. II, fig. 37, af- 

 bildade. Dess höjd är 5,5 min., dess bredd 5 mm. Vindningarne, 4 till antalet, äro alla 

 uppblåst rundade; sömmen tydlig, linieformig; apicialvinkeln ungefär 80°; nafvel saknas; 

 innerläppen callös. Tvärsöfver vindningarne gå talrika, fina, något bakåtböjda tväxstrim- 

 mor. På undre sidan äro de starkare och löpa tillsammans mot centrum, hvarest bildas 

 en mindre valk utmed innerläppen. — Stundom, fast mera sällsynt, synes verkligen en 

 hårfin nafvel, nästan täckt af den callösa innerläppen. Ett dylikt exemplar är afbildadt 

 på tafl. II, fig. 38. Dess apicialvinkel är endast 70°. Tvärstrimmorna bilda å undre sidan 

 rätt starka veck kring nafveln. Äfven på sidorna kan man iakttaga mindi'e sådana. — 

 Tafl. II, fig. 39, visar en ofta återkommande egendomlighet. Nära sömmen iakttages 

 nämligen, stundom öfverallt, stundom endast på ett mindre stycke, längs vindningarne en 



