H. D. J. WALLENGREN, SKANDINAVIENS NEUKOPTERA. II. 



Sect. II. Trichoptera Kirby. 



Hufvudet bredare än långt, ofvantill nästan platt, men isynnerhet baktill med vårt- 

 lika tuberkler, mer eller mindre hårbevuxna. Antennerna borstlika eller perlbandslika, 

 merendels mot spetsen aftagande i tjocklek, stundom betydligt längre än framvingarne, 

 men oftast af dessas längd eller något kortare, aldrig kamtandade, sällan hårfransade eller 

 sågtandade. Deras första led längre och gröfre än de öfriga, cylindrisk, stundom mycket 

 lång och starkt hårig. De hållas under hvilan alltid framåtsträckta och slutna intill hvar- 

 andra. Mundelarne äro delvis hopvuxna och rudimentära. Clypeus liten, tvär eller rundad. 

 Labrum långsträckt, oftast tre gånger längre än bred, något lancettlik och slutande i en 

 spets. Mandiblerna rudimentära, blott antydda genom en liten tuberkel på hvardera sidan 

 om labrum. Maxillerna små, rundade, trubbiga, i kanten cilierade. Maxillarpalperna hos 

 honan nästan alltid femledade, men hos hanen med 3, 4 eller 5 leder; sista leden hos en 

 del ej vidare delad i småleder, men hos andra mångledad, smärt och afsmalnande, böjlig 

 och således piskformig eller snärtformig. Dessa maxillarpalper kallas i denna afliandling 

 oftast för korthetens skull helt enkelt för palper. Labium rundad eller något qvadrat- 

 formig, stundom i kanten utskuren. Labialpalperna alltid treledade och hos båda könen 

 likformiga. Ögonen vanligen temligen små, men någon gång hos hanen stora och mer 

 eller mindre betäckande hjessan. Ocellerna tre eller inga. 



Pi'othorax utgör blott en smal ring, hvars främre och bakre kanter äTO med hvar- 

 andra parallela. Ofvantill är den liksom öfriga delar af thorax, mer eller mindre täckt 

 med hår. Mesothorax, som har en fåra längs ryggens midt, är hög och långsträckt och 

 liksom metathorax från sidorna sammantryckt. Sternum döljes nästan helt och hållet af 

 de stora coxa3, af hvilka främsta paret äro rörligare än de öfriga, som äro mera tryckta 

 till bröstet. 



Fötterna äro långa; låren mestadels utan, men tibierna och farserna oftast mer eller 

 mindre besatta med tornar. Bland dessa märkas på tibierna några, som äro större och 

 merendels af annan färg än de öfriga. De kallas sporrar och finnas alltid, äfven då andra 

 tornar saknas, och äro af stor systematisk betydelse, ehuru de icke alltid äro lika till 

 antalet hos båda könen. De äro merendels rörliga och sitta antingen blott vid spetsen 

 eller desslikes på eller nära intill midten af tibian. Deras antal uttryckes med siffror, 

 så att t. ex. 1, 3, 4 betyder att på främsta tibian finnes en sporre vid spetsen, men på den 

 mellersta 3, deraf 2 i spetsen och 1 vid midten, samt slutligen på den bakersta 4, hvaraf 

 2 i spetsen och 2 vid midten o. s. v. Stundom äro tibierna och äfven en del af-tarserna 

 i synnerhet hos honorna sammantryckta och breda, men eljest af normal form. Detta 

 gäller merendels blott mellersta fotparets tibier, sällan äfven det bakerstas. Mycket sällan 

 är förhållandet sådant äfven hos hanen, men då i mindre grad än hos honan. 



Abdomen är från sidorna lätt sammantryckt och har 9 segmenter, af hvilka likväl 

 blott 8 äro rätt tydliga. De "2 näst sista segmenterna äro stundom på buksidan försedda 

 med en eller flera tänder. Stundom har 6:e segmentet på buksidan ett mer eller mindre 

 långt hornartadt utskott och stundom finnes på ett eller annat af de öfriga buksegmenterna 

 mer eller mindre tydliga tandlika utskott. Sista segmentet har de så kallade analbihangen. 



