6 H. D. J. WALLENGUEN, SKANDINAVIENS NEUROPTERA. II. 



nervstammen efter hvarandra styloidgrenen och glenoidalgrenen, hvilka äfvenledes utlöpa i 

 vingens utkant. Stundom kunna den ena eller andra af dessa båda grenar saknas och 

 stundom, ehuru sällan, vara framflyttade till grenar af öfre nervstammen. Sällan finnes 

 en oberoende nerv hos några arters honor emellan ulnar- och subulnargrenarne. Bakom 

 nedre nervstammen utgå från vingbasen dorsalnerverna, af hvilka den främste är subdorsal- 

 nerven och den närmast der bakom är dorsalnerven, hvUken mot vingbasen delar sig i 

 flere eller färre rötter. Dessa båda nerver utlöpa sällan fritt i vingens inkant, utan äro 

 ofta der förenade i samma punkt eller dessförinnan afbrutna genom en tvernerv, hvilken 

 dock stundom genomskäres af den ene eller andre af dem. Stället der dessa båda nerver 

 mötas, antingen det nu är i sjelfva vingkanten eller i en tvernerv, kallas arculus. Sällan 

 synes bakom båda dorsalnerverna spår till en postdorsalneru. Icke alltid äro dessa nerver 

 eller nervgrenar tillstädes alla på en gång, utan stundom saknas flera eller färre af dem. 



Genom dessa nerver delas vingen i åtskilliga fält, hvaraf må märkas: costalfältet 

 mellan costal- och subcostalnerverna; subcostalfältet emellan subcostalnerven och radial- 

 nerven ; radialfältet emellan radialnerven och öfre nervstammen ; subradialfältet emellan sub 

 radialgrenen och öfre nervstammen, hvilket af andra författare benämnes diskfält, ehuru 

 orätt; ulnarfältet emellan subulnargrenen och nedre nervstammen, hvilket af andra benämnes 

 cellula thyridii; vidare inskjutnings fält et bakom diskfältet, emellan ulnargrenen och nedre 

 nervstammen, hvilket af några blifvit kalladt midtelfältet; subulnarfältet emellan subdorsal- 

 nerven och subulnargrenen, samt slutligen två dorsalfält: det främre framom dorsalnerven 

 och det bakre bakom samma nerv. De vingfält, som bildas af dorsalnervens rotgrenar 

 benämnas basalfält. Utom diskfältet, som enligt hvad ofvanföre visades, vanligen utåt 

 begränsas af en tvernerv, finnas äfven ofta tvernerver, som utåt stänga de flesta öfriga af 

 dessa fält, hvilka då sägas vara slutna. När åter sådana tvernerver saknas sägas ving- 

 fälten vara öppna. Apikalfält äro de vingfält, som ligga vid vingens utkant emellan nerv- 

 grenarne och utanföre tvernerverna. Deras antal är vanligen tio och de betecknas med 

 siffror, så att första apikalfältet blir det, som ligger emellan subradial- och carpalgrenarne. 

 Det ställe af vingen, der ulnargrenen skiljer sig från nedre nervstammen, benämnes ulnar- 

 vinkeln, af andra thyridium. 



Bakvingarnes nerver, nervgrenar och vingfält äro hufvudsakligen lika framvingarnes 

 och betecknas på samma sätt, men här är ofta subulnargi'enen så genast vid basen skild 

 från nedre nervstammen, att den snarare bildar en sjelfständig nerv än en nervgren. Den 

 är stundom tvågrenig. Stundom finnes äfven här hos honan en oberoende nerv, som 

 antingen är en gren af glenoidalgrenen eller fri från denna. Dorsalnerverna äro merendels 

 flera än på framvingarne och benämnas här abdominalnerver. En del af dem utgår ofta 

 från ett eller flera basfält. 



Djurens biologi kan med lätthet studeras, om man härför använder aqvariet, deri lar- 

 verna utan synnerlig svårighet kunna lefva och näras genom anskaffande af passande föda. 



Äggen läggas af honan till stort antal. De äro mycket små och runda samt läggas 

 antingen i klump, omgifna af en i luften stelnande, i vatten svällande gelatinös vätska, 

 eller så att de jemte den gelatinösa vätskan bilda en flere tum lång tråd. De nedsläppas 

 i vattensamlingarne, der de fastna på stenar, vattenvexter eller andra föremål för att der 

 kläckas, men stundom läggas de på stenar eller vexter ofvan vattenytan, eller på sjelfva 



