26 H. D. J. WALLENGREN, SKANDINAVIENS NEIUROPTERA. II. 



samma namn, som Kolenati bildat för alla tre, hvilket namn äfven vi behålla. Från de 

 båda föregående skiljer sig det nu ifrågavarande genom den hos båda könen enkla ulnar- 

 grenen på framvingarne, genom frånvaron af oberoende nerv på honans bakvingar samt 

 genom de i gemensam stam utanför diskfältet förenade glenoidal- och styloidgrenarne på 

 bakvingarne. Från slägtet Pliryganen skiljer sig detta och närmast föregående slägte 

 derigenom, att dorsalnervens båda grenar på bakvingarne genast divergera starkt, der de 

 skilja sig från hvarandra. 



Med hänseende till formen af larven och dennes hus öfverensstämmer slägtet med 

 båda närmast föregående, men larven lefver i smärre skogsgölar och kärr. Vi känna ännu 

 ej mer än en art af detta slägte inom Eui'opa, hvilken äfven tillhör vår fauna. Inom 

 Amerika finnes åtminstone ytterligare en art. 



1. T. minor (Curt.). Antennerna lerfärgade, med bruna ringar; abdomen mörkt 

 lerfärgad; framvingarne ofvan bruna, med tätstående grå eller lergulaktiga fläckar samt 

 nära utkanten ett tvergående grått eller ockragulaktigt, mer eller mindre sammanhängande 

 band; bakvingarne rökigt grå, mot spetsen brunaktiga. L. e. vsp. 17 — 27 mill. 



Phryg. minor CuRT. Phil. Mag. 1834. 212. "mXachl. Tr. Br. 17. Rev. & Syn. 27. t. 3. 



Wallengr. Öfvers. af K. V. A:s Förhandl. 1870. 157. 12. Phr. mLvta Burm. Handb. II. 2. 934. 



Phr. tortricana Ramb. Neur. 471. Trichostegia minor KoL. Gen. & Sp. I. 87. Hagen Syn. 91. 



Walk. Catal. 5. Wallengr. Ent. Tidskr. 1880. 74. 



Under sommar och höst träffas arten mer eller mindre sparsamt i södra och mel- 

 lersta Sverige åtminstone ända in i Upland, samt i södra Norge och förekommer ofta ganska 

 långt från vatten. Den h vilar helst på trädstammar, der den också är svår att upptäcka 

 tillfölje af vingfärgens likhet med barkens. På somliga orter är den temligen allmän, 

 men på andra deremot ganska sällsynt. 



Beskr. Könen till färgen lika. Antennerna till färgen lergula, med bruna ringar; första lederna belt 

 bruna. Hufvudet svartbrunt, med grågula hår. Palperna bruna. Thorax brun; främre delen starkt hårig. 

 Fötterna lergula; främre låren bruna; båda främre fotparens tibier med en bred svartbrun ring nära spetsen; 

 deras tarser brunfläckiga; bakersta tarserna bruna. Abdomen mörkt lerfärgad, ofvantill brunaktig. Bakvingarne 

 rökigt grå, i spetsen brunaktiga; nerverna bruna. Framvingarne ofvantill brunaktiga, med tätstående grå eller 

 ockragulaktigt grå fläckar och teckningar, som vid framkanten äro större och nära utkanten bilda ett mer eller 

 mindre sammanhängande tverband; utkanten alternerande brun- och gräfläckig; för öfrigt finnas några svart- 

 aktiga fläckar i disken ; nervei'na äro bruna. Abdoniens sista segment är i kanten fransadt med länga bår hos (j^ 

 och hans öfre analbihang äro dolda, hvaremot de nedre äro långa, vid basen breda, inåt- och uppåtrigtade; till 

 färgen lergula, men i spetsen bruna; mellersta analbihangen äro långa, uälformiga, inåt- och uppåtböjda. Sista 

 abdominalsegmentet hos $ trubbigt, utan tydliga analbihang. 



Laroen grönhvit; hufvud och framrygg gula; det förra med brun fläck ä bakre delens midt och 2 fram- 

 till divergerande, bruna band; dess sidor brunpunkterade. Framryggens främre kant brun. 



Larvens hus cylindriskt, bildadt af aflånga växtdelar, som sammanfogats spiralformigt. 



II. Fam. Agrypnildae Wallengr. 



Oceller finnas alltid. Maxillarpalperna hos båda könen till formen lika, hos o^ med 

 4, hos ? med 5 leder, nästan cylindriska, tunnt håriga, nästan nakna, basleden kort, slut- 

 leden trubbig. Framvingarnes subcostalnerv slutar i costalnerven, men är ej före utloppet 

 deri ytterligare dermed förenad genom någon tve]'nerv. Bakvingai^ne bredare än de främre, 

 under hvilaii sammanlagda i längsgående veck; sjelfva dorsalnerven enkel; alla dorsal- 



