KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 24. N:0 10. 29 



Slägtet har ej mer än eu art, som förf. ännu ej sett och som hittills endast är funnen i Finland. 



A. crassieornis (M'Lachl.). Antennerna bruna, blott vid basen med otydliga lergula ringar; kroppen 

 ofvantill brun, undertill smutsigt ockragul; fötterna blekgula; tibiernas spetsar och tarslederna med matta bruna 

 ringar; framvingarne blekgräaktigt halragula, med grofva mörkare nerver, som ega små, svarta tuberkler och 

 svarta här; hanens nedre analbihang starkt nppåtböjda, vid basen breda, från midten tvådelade; den inre delen 

 smärt, starkt krökt, i spetsen (sedd från sidan) trubbig; den yttre delen gröfre, men utlöpande i en fin spets; 

 emellan båda finnes en kort, något lancettformig, hårig gren. L. e. vsp. 27 mill. 



Agrypnetes craasicornis M'Lachl. Rev. & Syn. Suppl. II. p. 2. t. 24. 



Ett exemplar af arten är i Juli månad funnet vid Helsingfors i Finland, men ännu är arten ej hos oss 

 anmärkt. 



3. Fam. LimnopilidaB Kol. 



Oceller finnas alltid. Maxillai-palperna hos båda könen till formen lika, men hos ef 

 med 3, hos ? med 5 leder, nästan cjlindriska, tunnt håriga eller nästan nakna, basleden 

 kort, slutleden trubbig. Framvingarnes subcostalnerv slutar i costalnerven, utan att ytter- 

 ligare förenas dermed genom någon tvernerv. Bakvingarne bredare än framvingarne, 

 under hvilan sammanlagda i längsgående veck; dorsalnerverne minst 6, af hvilka 3 — 4 

 utgå merendels frän ett litet slutet basfält. Bakvingarnes radialfält öppet, mycket sällan 

 slutet genom en tvernerv, som är finare än öfriga nerverna; subradialfältet slutet. Fram- 

 tibierna med 1 sporre, stundom hos ef, men sällan hos ? utan sporre. 



Familjen, som omfattar både större och mindre arter, skiljes från de föregående 

 derigenom att maxillarpalperna. hos & har 3 men hos ? 5 leder, att framtibierna hafva blott 

 en sällan ingen sporre och att bakvingarnes radialfält är öppet, mycket sällan slutet genom 

 en fin tvernerv. Från Äpataniidce skiljes den genast derigenom att framvinga,rnes sub- 

 costalnerv slutar omedelbart i costalnerven och ej i någon tvernerv, samt derigenom 

 att bakvingarnes subradialfält är slutet genom tvernerv och ej öppet. Från Sericosto- 

 matidce skiljes familjen genom närvaron af oceller, genom maxillarpalpernes likformighet 

 könen emellan och derigenom att framtibierne ej hafva öfver 1 sporre. 



Maxillarpalperna äro smärta och labialpalperna små, ofta med konkav slutled. An- 

 tennerna sällan länarre eller nåsfot kortare än framvingarne, utan i allmänhet lika låno^a 

 med dessa; basleden är gröfre än de öfriga, cylindrisk, sällan längre än, men oftast lika 

 lång med hufvudet. Kroppen nndersättsig. Fötterna med starka tornar på tibier och 

 tarser. Vingarne i allmänhet temligen breda, endast tunnt, sällan tätare håriga, dock ej 

 så att membranen, som stundom är försedd med tydliga och temligen stora vårtor, deri- 

 genom döljes; endast nerverna på framvingarne ega långa, mera upprättstående, talrikare, 

 temligen styfva hår; nerverna merendels grofva och starka, samt i allmänhet hos båda 

 könen af samma förgrening. 



Nerverna på framvingarne äro följande: 2 dorsalnerver, af hvilka den bakerste (dorsal- 

 nerven) slutar i vingens inkant eller i en tvernerv, och den främste (subdorsalnerven) 

 slutar oftast i analhörnet; den förstnämnde utgår från vingbasen med dubbelrot, hvari- 

 genom ett mer eller mindre stort, vid basen bredt, men utåt spetsigt basfält uppkommer, 

 hvilket ofta vid basen delas af en eller annan fin nerv och förenas med subdorsalnerven 

 genom en fin tvernerv; närmast framom subdorsalnerven utgår till vingens utkant 

 ulnarnerven från sidan af ulnarfältet, närmare vingbasen, och förenas baktill med siibdorsal- 



