30 H. D. .r. WALLENGREN, SKANDINAVIENS NEUJ!OPTERA. II. 



nerven genom en tvernev, så att derigenora ett slutet subdorsalfält bildas, men förenas 

 framtill genom den tvernerv, som tillsluter ulnarfältet; från denna tvernerv utgår ulnar- 

 grenen till vingens utkant; närmast ulnargi-enen utgå från det slutna diskfältet styloid-, 

 glenoidal- och sesainoidgrenarne; metacarpal- carpal- och subradialgrenarne utgå från det 

 slutna subradialfältet; radialgrenen och subcostalnerven utlöpa i vingens utkant; den förre 

 efter att hafva vid pterostigmatikaltrakten bildat en mer eller mindre stark krök; den 

 sednare vid vingbasen förenad med costa genom en tvernerv. 



Nerverna på bakvingarne äro: 2 — 3 postdorsalnerver, som utgå i vingens inkant; 

 4 dorsalnerver, som ofta utgå parvis från ett slutet basfält eller den ena förenad med 

 samma fält genom en tvernerv; emellan dorsalnerverna och postdorsalnerverna utgår 

 stundom från nämnde basfält ett vingveck, som ofta liknar en svag nerv; subdorsalnerven, 

 som utgår från vingbasen och begränsar ulnarfältet baktill samt derefter utlöper i ving- 

 kanten; subulnargrenen och ulnargrenen utgå från den tvernerv, som tillsluter ulnarfältet, 

 dock så att den förra nervgrenen ofta synes vara en gren af subdorsalnerven; från det 

 slutna diskfältet utgå styloid-, glenoidal- och sesamoidgrenarne efter hvarandra eller ett 

 par af dem förenade i gemensam stam; från det slutna subradialfältet utgå efter hvar- 

 andra metacarpal-, carpal- och subradialgrenarne; sist komma radialnerven och subcostal- 

 nerven från vingbasen, men ofta så nära förenade med hvarandra, att de först vid utloppet 

 i vingkanten kunna tydligen åtskiljas. De vingfält, som begränsas af de från subradial- 

 fältet, diskfältet och ulnarfältet på båda vingparen utgående nervgrenarne, kallas apikalfält, 

 och dessas antal är 7 — 8. De benämnas efter sina ordningstal, då man börjar räkningen 

 från främre delen af vingen, så att fältet emellan subradial- och karpalgrenarne blir det 

 första o. s. v. 



Analbihangen erbjuda här såsom hos a.lla nattsländor de säkraste kännetecken, 

 hvarigenom artei"na kunna särskiljas. Hos ef bestå dessa bihang af 2:ne öfre, 2 mellersta 

 och 2 nedre. Mellan de båda nedre finnes den merendels korta och valsformiga penis 

 med sin slida, som ofta består af 2:ne skifvor, hvardera merendels kamtandad och två- 

 klufven. Analbihangen hos ? bestå af 2:ne öfre analvalvler och nedanför dessa en anal- 

 tub, hvilken merendels är i spetsen öppen men ofta på längden mer eller mindre delad. 

 Men dessa analbihang kunna likväl ej begagnas såsom karakterer för slägten, ehuru de 

 äro goda såsom artkarakterer och ofta de enda, hvarigenom närstående arter kunna skiljas 

 från hvarandra. Färgen är af underordnad betydelse. Subradial fältets förhållande till sin 

 stjelk och ulnarfältets tvernerv i dess förhållande till subradialfältet gifver deremot stun- 

 dom rätt goda karakterer. 



Att gifva konstanta och rätt tydliga slägtdiagnoser är ganska svårt i många fall. 

 De minst varierande karakterer eifvas i nedanstående schema: 



ö^ 



Öfversigt af slägten: 



1:0. Sporrarnes antal hos båda könen 1, 3, 4. 



1:0. Framvingarnes utkant utskuren eller vågig 3 Ghjphoiadius. 



2:0. Framvingarnes utkant helbräddad, åtminstone ej utskuren eller vågig. 



A) Bakvingarnes utkant bakom vingspetsen tydligen, ehuru mer eller mindre 

 djupt utskuren. 



1) Framvingarne betäckta med skarpt utpreglade vårtor 7 Phacopteryx. 



2) Framvingarne släta, utan skarpt utpreglade vårtor. 



