74 H. D. J. WALLENGREN, SKANDINAVIENS NEUROPTERA. II. 



de utspända bakvingarnes analhörn. Pronotum smalare och mesonotum bredare än huf- 

 vudet; det förra hårigt. Tibier ocn tarser med starka tornar. 



Den art, som tillhör detta slägte, liknar mycket arterna af slägtet Anabolia, men 

 är större än dessa och skiljer sig från dem genom ofvan angifna kännetecken. 



H. infumatus M'Lachl. Svart; framvingarne sotigt buteljbruna med mörkare nerver 

 och en hvitaktig fläck vid ulnarvinkeln och en annan dylik vid arculus; fötterna lergula, 

 oftast med bruna eller svartaktiga lår. L. e. vsp. 30 — 35 millim. 



Stenophylax infumatus M'Lachl. Tr. Br. 63. Rev. & Syn. 124. t. 13. 



Den är hos oss sällsynt och hittills hos oss endast träffad i Småland och Jemtland 

 under Juni och Juli månader. Den tyckes vara mera i rörelse blott om natten än andra 

 arter af familjen. 



Beskr. Antennerna svarta. Thorax ofvan svartbrun med svarta hår. Palperna bruna, hos 9 lergula med 

 bruna ledspetsar. Abdomen svart ofvantill, men brungul undertilL Fötterna smutsigt lergula; låren hos (^ 

 svartbruna utom i spetsen, men hos $ lergula; tornarne svarta. Framvingarne sotigt buteljbruna, med mörkare 

 nerver; en liten, hvitaktig fläck vid ulnarvinkeln och en mindre dylik vid arculus, hvilka dock båda äro ofta 

 ganska otydliga. Bakvingarne blekare brunaktiga än de främre, men något mörkare mot spetsen. Öfre anal- 

 bihangen hos c/' något triangulära, lergula, i spetsen utskurna och svarta; de mellersta lergula och korta, breda, 

 triangulära, mot spetsen klubbformiga och der svarta; de nedre uppåtrigtade, långa, bandformiga, trubbiga, bruna, 

 i spetsen svarta, vid basen hvarandra närstående, derefter divergerande, men mot spersarne åter närstående. 

 Analtuben hos $ delad i 2 små lober, hvilkas nedre del är kort och oregelbundet utskuren. 



13. Slägtet: STENOPHYLAX (Kol.). 



Sporrarne normala och lika hos båda könen: 1, 3, 4. Fötterna långa. Framtar- 

 sernas l:a led hos båda könen lika, betydligt längre än den 2:a, hvilken är längre än 

 hvardera af de öfriga, som äro sins emellan nästan lika långa. Vingarne hos båda könen 

 lika utvecklade; de främre breda, vingspetsen mer eller mindre rundadt parabolisk; 

 utkanten helbräddad, ej tandad eller insvängd; membranen tydligt granulerad, men utan 

 vårtor; subradialfältet i framkanten konkavt (hos en art nästan rakt); glenoidal- och styloid- 

 grenarne utgå ur diskfältet skilda från hvarandra. Bakvingarne bredare än de främre, i 

 utkanten jemnt afrundade, utan någon inskärning; subradialfältet sträcker sig inåt något 

 innanföre den ulnarfältet tillslutande tvernvrvens utgångspunkt fnån diskfältet; 2:a apikal- 

 fältet vid grunden lika bredt med, sällan något smalare än det 4:e, som der är tillslutet 

 genom en sned tvernerv; 5:e apikalfältet vid grunden nästan lika bredt, som det 4:e och 

 sträcker sig inåt långt innnnföi^e det l:a; glenoidal- och styloidgrenarne utgå ur diskfältet, 

 subradial- och carpalgrenarne ur subradialfältet vidt skilda från hvarandra; ulnargrenen 

 utgår framom eller vid midten af ulnarfältets tvernerv. Aldrig någon tvernerv emellan 

 framvingarnes radialnerv och subradial gren, hvarföre radialfältet alltid är öppet. Abdomens 

 sista buksegmenter med en eller flera tänder. 



Antennerna af framvingarnes längd, temligen grofva; basleden grof, kortare än 

 hufvudet. Maxillarpalperna smärta; l:a leden hos båda könen kort; den 2:a hos a^ något 

 längre och gröfre än den 3:e; den 2:a och 3:e hos ? lika långa och hvardera längre än 

 den 4:e; den 5:e längre än hvardera af de två förstnämnda. Framvingarnes nerver ganska 

 starka och grofva med glesa hår, men de bakre med täta och styfva hår; membranen 



