KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 24. NIO 10. 75 



med gles tilltryckt hårighet; subradialfältet knapt längre än sin stjelk; 2:a apikalfältet 

 vid grunden bredare än det 4:e och bredast; det l;a nästan lika bredt med det 2:a. 

 Äbdomen robust, från sidorna sammantryckt och räcker utom de utspända bakvingarnes 

 analhörn. Pronotum smalare än hufvudet, hårigt; mesonotum bredare än hufvudet, konvext. 

 Tibierna med glesare och tarserna med tätare, grofva tornar. 



Arterna af detta slägte visa med hänseende till färgteckningen olikhet, i det att de 

 som tillhöra första gruppen hafva blekt lergula, framvingar med mer eller mindre tät blekt 

 brungrå marmorering, hvaremot de som tillhöra den andra gruppen hafva framvingarne 

 matt gråbruna med blek, tvåflikig fläck vid ulnarvinkeln och bleka linier emellan nervenia, 

 serdeles i apikalfälten. Arterna uppehålla sig vid rinnande vatten, deri deras larver lefva. 

 Larvhusen bildas af grus och småstenar samt fästas vid större stenar för att ej föras bort 

 af det strömmande vattnet. Arterna äro i rörelse först efter det mörkret inbrutit och 

 träffas isynnerhet i bergstrakter. 



1) Framvingarne med mera ajiängt paraholisk spets, till färgen blekt lergula med 

 matt gråbrun marmorering: subradialfältet i framkanten konkavt. Bakvingarnes subradial- 

 fält börjar temligen längt innanföre tvernervens vid idnarfältet utgångspunkt från diskfältet. 

 (STENOPHYLAX s. str.). 



1. S. concentricus Zett. Lergul; framvingarne blekt lergula, marmorerade med 

 små, matta, gråbruna fläckar utom långs framkant och inkant. L. e. vsp. 38 — 45 millim. 



Phyg. concentrica Zett. Ins. Lapp. 1067. Stenophyl. hieroghjpTdcus M'LACnL. Tr. Br. 57. 

 t. 10. f. 21. Kev. & Syn. 134. t. 14. Wallengr. Öfvers. af Kongl. Vet. Ak:s Förhandl. 1870. 161. 

 Stenophyl. striatus KoL. Gen. & Sp. I. 64 (p. p.). Ånabolia MeroglypliiGa Brauer Neur. Austr. 48. 

 t. 58. 59. 



Arten träffas ehuru sparsamt från Maj månad ända ut i September på passande 

 lokaler genom hela Sverige upp i Lappmarkerna. Vid Bergen och på Dovre är den träffad 

 inom Norge, men utan tvifvel går den äfven der högre mot norden. 



Beshr. Antenner, palper och fötter lergula, de sednare med svarta tornar. Pronotum gulhårigt. Meso- 

 notum gråbrunaktigt, långs midten gulaktigt. Abdomen lergul, stundom ofvantill brunaktig. Framvingarne blekt 

 lei'gula med täta, matta, gråbruna småfläckar, men långs framkant och inkant enfärgade och utan fläckar; vid 

 ulnarvinkeln eu otydlig, men bred och blek fläck; nerverna brunaktiga; tvernerna omkring subradial- och disk- 

 fältet vanligen mörkare; membranens hårighet gles och grå, nervernas deremot svartaktig ehuru den äfven der 

 är gles och kort. Bakvingarne hälft genomskinliga, hvitaktiga med gulaktig anstrykning, som är märkbarast mot 

 vingspetsen. Öfre analbihangen hos o^ sedda ofvanifrån likna tvenne nedåtkrökta, temligen breda, i spetsen 

 svarta klor; de mellersta vid basen breda, småningom afsmalnande till en mörkbrun skarp spets; de nedre breda, 

 snedt tvära, med länga hår. Sista ryggsegmentet hos $ är i midten triaugelformigt utdraget, något nedböjdt; 

 hennes analtub har två triangelformiga, skarpa utskott. Hos c/' finnas 1 eller 2 starka tänder pä det 7:e 

 buksegmentet och ofta en rad smärre tänder på det 6:e. Hos honan finnas små tänder på 5:e och 6:e buk- 

 segmenterna. 



2) Framvingarne breda med mera rundadt parabolisk spets, till färgen matt 

 gråbruna med bleka linier mellan nerverna och en tvåflikig, blek fläck vid ulnarvinkeln. 

 Bakvingarnes suhradialfält börjar nästan midt för ulnarfältet för tvernervens utgång från 

 diskfältet (POTAMOPHYLAX Wallengr.). 



a) Framvingarnes subradialfält i framkanten tydligen konkavt. 



2. S. stellatus Curt. Framvingarne matt gråbruna med tvåflikig, blek fläck vid 

 ulnarvinkeln och bleka linier mellan nerverna; ulnargrenen utgår från diskfältet vid 

 utgångspunkten för ulnarfältets tvernerv eller strax der bakom, så att 6:e apikalfältet är 



