78 H. D. J. WALLENGKEN, SKANDINAVIENS NEUROPTERA. II. 



Så vidt kändt är, lefver larven i sakta flytande vatten, men ej i strida floder. 

 Hans hus är sammansatt af vextblad, men i mon som han tillvexer reparerar och ökar 

 han det med småstenar till dess det slutligen består endast af stenar, hvilka nästan äro 

 likformiga. När förvandlingstiden är inne, förlänger han sitt hus med större stenar och 

 tillsluter det samt sänker det vertikalt ned i dyen på bottnen af vattnet, så att deraf 

 synes slutligen endast de sista stenar, hvaraf det är tillslutet. För att fullborda förvand- 

 lingen vänder han sig sedan om i sitt hus, uträcker hufvud och fötter genom den nedre 

 och smalare ändan samt gräfver ett hål, hvarpå han återtager den vanliga ställningen. 

 Derefter försiggår förvandlingen och omkring tre veckor efter det huset blifvit nedgräfdt 

 kläckes pupan. (Pictet.) 



Hos oss hafva ännu icke mer än tvenne arter blifvit funna: 



1. M. sequax (M'Lachl.). Lergul; mesonotum på sidorna brunt; fram vingarna i 

 spetsen paraboliska; lergula med blekt gråbrun marmorering utom långs framkant och 

 inkant; 6:e och 7:e buksegmenten med en rad små tänder (ö^) eller det 6:e med lång, 

 smal tand (9). L. e. vsp. 25 — 32 millim. 



Phnjg. striata PiOT. Kech. 132. t. 6. f. 1. Stenophylax striatus Hag. Stett. Ent. Zeit. 1859. 

 133. M'Lachl. Tr. Br. 59. t. 11. f. 2. Wallengr. Öfvers. af K. V. A:s Förhandl. 1870. 162. 

 Micropt. sequax M'Lachl. Rev. & Syn. 141. t. 15. 



Arten förekommer i södra och mellersta Sverige samt södra Norge, men är öfver 

 allt sällsynt. Det nordligaste ställe, hvarifrån vi känna den inom Sverige är Upland. 

 Flygtiden infaller i Juli månad, men arten träffas äfven i Augusti. 



Beskr. Antenner, palper ocli fötter lergula. de sednare med svarta tornar. Mesonotum \m sidorna brunt. 

 Framvingarne långsträckta, småningom bredare, med parabolisk spets ; till färgen lergula, mer eller mindre mar- 

 morerade med blekt gråbrunt, hvilken marmorering dock belt och hållet saknas utmed framkanten och inkanten, 

 hvilka båda äro bredt enfärgade; nervulationen brunaktig med brunsvarta hår, men membranens hårighet är kort 

 och gul. Bakvingarue hälft genomskinliga, hvitaktiga, mot spetsen blekt gulaktiga; nerverna blekt lergula. 

 Abdomen hos o^ med en rad små tänder på hvardera af det 6:e och 7:e buksegmentet; hos $ med en lång och 

 smal tand på 6:e buksegmentet och antydning till en annan pä det 5:e. Abdomens sista ryggsegment slutar 

 med en triangelformig flik, som är nedåtböjd och försedd med täta, svarta hår. Öfre analbihangen hos ef små, 

 gula och konkava; de mellersta nålformiga, bruna, med convergerande spetsar; de nedersta breda, sneda, med 

 länga härfransar. Hos $ består analtuben af 2 brungula lober, hvilkas inre kant är rät och den yttre konvex; 

 sedda frän sidan äro dessa lober något uppätrigtade. 



Larvens hufvud och thorax äro bruna; ett svart band längs halskragen; mesothorax och metathorax 

 hafva några svarta punkter; fötterna äro korta och brunaktiga; abdomen gul. 



2. M. lateralis (Steph.). Lergul; mesonotum på sidorna svartaktigt; framvingarne 

 i spetsen rundade; matt gråbruna, tätt marmorerade med lergult, i framkanten och in- 

 kanten stundom smalt lergula; en liten hvitaktig fläck vid ulnarvinkeln ; buksegmentens 

 tänder hos båda könen omärkliga. L. e. vsp. 30 — 35 millim. 



Halcsus lateralis Steph. 111. 210. Steiwphylax lateralis M'Lachl. Tr. Br. 59. t. 11. f. 3. 4. 

 Micropt. lateralis M'Lachl. Rev. & Syn. 142. t. 15. 



Mera allmän och spridd än föregående förekommer arten från och med Juni ända 

 in i Oktober i södra och mellersta Sverige och Norge, dock föga högre mot norden än 

 föregående. Den tyckes vara ett mera nattligt djur och är svårare att uppskrämma ur 

 gräset, der den döljer sig. 



Beskr. Arten liknar mycket föregående, men är i allmänhet mörkare, sä att föregåendes gråbruna mar- 

 morering pä framvingarne är hos denna art skarpare, tätare och sammanflytande, hvarföre den här kan anses 

 såsom vingarnes grundfärg och den lergula färgen deremot säsom marmorering. Antenner, palper och fötter 



