KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 24. N:0 10. 79 



lergula, de sednare med svarta toruar. Mesonotum på sidorna svartaktigt. Framvingariie breda och mera rundade 

 än hos föregående art; matt gråbruna, tätt marmorerade med lergult och med eu liten, hvitgul fläclf vid uhiar- 

 vinkeln och stundom med några sådana, men smärre i bottnen på eji och annan individ i apikalfällen, hvilka 

 fläckar sällan äro antydda hos föregående art; stundom är också framkanten och inkanten af framvingame 

 enfärgadt lergula, men betydligt smalare än hos föregående art; nerverna bruna, med svartbruna hår, membranens 

 hårighet tät och brunaktig. Bakvingarne hälft genomskinliga, hvitaktiga, mot spetsen gulaktiga; nerverna lergula. 

 Ahdomen hos båda könen med omärkliga tänder på buksegmenten, men sista ryggsegmentet nästan som hos 

 föregående art. Öfre analbihangen hos o^ små, knapt synliga ofvanifrån; de mellersta lergula, korta och trian- 

 gulära; nedersta lergula, breda och trubbiga, upptill förlängda. Hos $ är analtubeu triangulärt konisk, med 

 skarp spets och långa, bleka hårfransar. 



Framvingarnes färg varierar stundom, så att de äro mera lergula, glesare marmorerade med gråbrunt, 

 nästan liksom hos föregående, men arten skiljes då derifrån genom de mera afrundade vingarna, genom anal- 

 bihangens form och genom nästan frånvaron af tänder på buksegmenten. 



15. Slägtet: HALESUS Steph. 



Sporrarne normala, till antalet lika hos båda könen: 1, 3, 3. Fötterna långa och 

 smärta; fraintarsernas l:a led hos båda könen lika, längre än den 2:a. Vingarrie hos båda 

 könen lika utvecklade; de främre långa och breda, utåt mycket breda; vingspetsen para- 

 bolisk; utkanten helbräddad, ej småtandad; vingmenbranen mycket fint och ojemnt gra- 

 nulerad, men utan tydliga vårtor; subradialfältets framkant mot slutet något konkav. 

 Bakvingarne bi^edare än de främre, i utkanten jemnt afrundade, utan någon inskärning; 

 subradialfältet sträcker sig inåt till midt för eller något innanföre den ulnarfältet till- 

 slutande tvernerven; 2:a apikalfältet vid grunden föga större än, men stundom mindre än 

 det 4:e. Glenoidal- och styloidgrenarne utgå ur diskfältet vidt skilda från hvarandra; 

 subradialgrenen något krökt. Aldrig någon tvernerv emellan bakvingarnes radialnerv och 

 subradialgren, hvarföre radialfältet är alltid öppet. 



Antennerna knapt så långa som framvingai"ne ; basleden grof, knapt så lång som 

 hufvudet. Maxillarpalperna långa och smärta; basleden hos båda könen kort, men hos c^ 

 äro 2:a och 3:e lederna långa och sins emellan nästan lika långa; hos ? äro 2:a, 3:e och 

 5:e lederna långa och sins emellan nästan lika långa, men den 4:e något kortare än den 

 5:e. Framvingarnes nerver temligen grof va med ganska tydliga hår, serdeles på de bakre; 

 membranens hårighet gles och fin; subradialfältet något längre än sin stjelk; 2:a apikal- 

 fältet vid grunden bredast, dernäst l:a, 3:e och 4;e, men det 5:e smalast. På bakvingarne 

 är subradialfältet föga kortare än sin stjelk och ulnarfältet mycket snedt slutet. Abdomen 

 föga robust, från sidorna sammantryckt, och räcker ej utom de utspända bakvingarnes 

 analhörn. Pronotum smalare än hufvudet, hårigt; mesonotum lika bredt med hufvudet, 

 kalt, konvext, med långsgående, bred midtellinea. Tibier och tarser med starka och tem- 

 ligen grofva tornar. 



Slägtets larver lefva i starkt rinnande åar och floder, hvarföre de också för en tid 

 bortåt fästa sina hus på eller stundom under stenar i vattnet, mera sällan vid vatten- 

 vexter. Husen äro förfärdigade af vextfragmenter eller af grus och småstenar. Stundom 

 äro vid bakre ändan af huset fastade långa vextbitar, liknande stjertar. 



Hittills äro hos oss blott funna trenne arter, af hvilka åtminstone de två äro hvarandra 

 till färgen så lika, att de endast genom hanens analbihang kunna skiljas från hvarandra. 



