KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 24. N:0 10. 81 



Denna är hos oss den sällsyntaste arten inom slägtet och blott anmärkt i mellersta 

 Lappmarken och vid Stockholm (Thedenius). Inom Norge är den ännu ej funnen. Den 

 flyger vid samma tid som föregående arter. 



Beslr. Äfven denna art liknar de båda föregående men skiljes lätt derifrån derigeuom, att framvingarnes 

 färg är blekgul och ej gråbrun, samt de mörka teckningarne äro betydligt mattare och otydligare, eliuru de för 

 öfrigt hafva samma läge och färg som hos de båda föregående. Bästa skilnaden gifva dock äfveu här hanens 

 nedre analbihang, som äro starkt uppåtrigtade, långa, breda oeli sluta i 2 divergerande svetsar, hvaraf den yttre 

 och smalare är mera tandlik och den inre är bredare; penis är derjemte bred och i ändan försedd med 2 starkt 

 divergerande spetsar, som hvardera är vid slutet tjockare och der försedd med en utåt vänd tand; 7:e buk- 

 segmentet har en skarp tand och antydning till flera mindre. Honans 5:e och 6:e buksegmenter hafva hvardera 

 en rad små tänder. 



16. Slägtet: ECCLISOPTERYX Kol. 



Sporrarne hos båda könen lika och normala: 1, 2, 3. Fötterna långa och smärta; 

 främsta fotparets första tarsled betydligt längre än hvardera af de öfriga, normal. Vingarne 

 hos båda könen lika utvecklade; de främre jemförelsevis smala, framkanten nästan rät, 

 utkanten helbräddad, ej tandad; vingspetsen parabolisk; vingmembranen utan vårtor, men 

 med spridda, korta och nedtryckta hår; subradialfältets framkant rät, ej konkav. Bak- 

 vingarne kortare än, men något bredare än de främre, i utkanten jemnt afrundade, utan 

 någon inskäTning; subradialfältet sträcker sig inåt något innanföre den ulnarfältet till- 

 slutande tvernerven; 2:a apikalfältet vid grunden bredare än det 4:e; glenoidal- och styloid- 

 grenarne utgå ur diskfältet vidt skilda från hvarandra; nära vingbasen är hos o^ en lång 

 fåll, deri en pensel af långa hår finnes. Aldrig någon tvernerv emellan bakvingarnes 

 radialnerv och subradialgren, hvarföre radialf^iltet är alltid öppet. 



Antennerna något kortare än framvingarne ; basleden grof, knapt så lång som huf- 

 vudet. Maxillarpalperna smärta; l:a leden hos båda könen kort, men hos ef äro 2:a och 

 3:e lederna nästan lika långa och den 2:a utåt något sammantryckt; hos ? äro 2:a och 

 4:e lederna långa, nästan lika långa; 3:e och 5:e ännu längre. Framvingarnes nerver 

 temligen stai^ka och tydliga; subradialfältet något längre än sin stjelk; l:a och 2:a apikal- 

 fälten vid grunden bredast och hvardera bredare än något af de följande, hvilka äro 

 nästan sinsemellan lika breda; subradialgreneri jemnt böjd framåt. På bakvingarne är 

 subi'adialfältet längre än sin stjelk och sträcker sig längre utåt än det bakom liggande 

 diskfältet; 2:a och 3:e apikalfälten äro vid grunden bredast och hvardera bredare än 

 något af de följande, hvilka sins emellan äro nästan lika breda, men det l:a är smalast, 

 emedan subradial- och carpalgrenarne utgå ur subradialfältet nära intill hvarandra och 

 stundom från nästan samma punkt; ulnarfältet smalt och snedt slutet. Abdomen från 

 sidorna sammantryckt och räcker utom de utspända bakvingarnes analhörn. Pronotum 

 smalare än hufvudet, föga hårigt; mesonotum något bredare än hufvudet, ofvantill plattadt. 

 Tibierna med glesa, men tarserna med täta tornar. 



Lai'ven lefver i floder med grusbotten och huset är oregellbundet och bildadt af 

 vextbitar. Blott en art finnes hos oss. 



E. guttulata (Pict.). Framvingarne gråbruna eller svartbruna med en hvitaktig 

 fläck vid ulnarvinkeln och en annan vid arculus; för öfrigt med mer eller mindre tydliga, 



K. Sv. Vet. Akad. Handl. Band. 24. N:o 10. 11 



