82 H. D. J. WALLENGREN, SKANDINAVIENS NEUKOPTERA. II. 



spridda, hvitgrå punkter; pterostigma något mörkare än grundfärgen. L. e. vsp. 16 — 



25 millim. 



Phryganea guttulata PiCT. Rech. 143. t. 3. f. 4. Ecclisop. guttulata M'Lachl. Tr. Br. 68. 

 t. 4. f. 6. t. 11. f. 13. 14. Rev. & Syn. 185. t. 20. Ecclisop. clalecarlica Kol. Gen. & Sp. I. 74. 

 Bkacer Neur. Austr. 46. f. 41. Halesus poecilus Kol. Gen. & Sp. I. 71. 



Under Maj, Juni och Juli förekommer arten ehuru temligen sparsamt hä.r och der 

 såväl i Sverige som Norge, men tyckes mera tillhöra de bergigare landskaperna än låg- 

 landet och vara allmännare i de nordliga ända in i Lappmarkerna. 



Beskr. Antennerna svartbruna med smala, bleka ringar, mera sällan nästan helt lergula. Hufvudet 

 brunt. Palperna lergula, stundom brunaktiga. Pronotum med rödbruna och svartaktiga här. Mesonotum brunt. 

 Abdomen brun med bleka segmentkanter. Fötterna lergula med svarta tornar; coxse och lär bruna, de sednares 

 spetsar lei-gula. Framvingarne glänsande gråbruna eller svartbruna, med små, spridda, mer eller mindre tj'dliga, 

 hvitaktiga punkter isynnerhet mot inkanten och utkanten ; vid ulnarvinkelu en tydlig, hvitaktig fläck och en annan 

 dylik vid arculus, stundom äro endast dessa båda tillstädes; pterostigma mörkare än vingmembranen i öfrigt; 

 vingnerverna svartbruna. Bakvingarne rökgrä, lialft genomskinliga, med mörkare nerver; hären i hanens vingfåll 

 gula. Analbihangen hos torkade exemplar svårare att urskilja men de öfre hos o^, sedda från sidan, visa sig 

 såsom en bred, afrundad, trubbig och utstående flik och de nedre äro bandformiga, starkt inätkrökta och i 

 spetsen rundade. 



17. Slägtet: CHILOSTIGMA M'Lachl. 



Sporrarnes antal hos båda könen lika och normala: 1, 2, 2. Fötterna långa och 

 smärta; tarsernas l:a led på frarafötterna längre iin den 2:a hos båda könen och normala. 

 Vingarne hos båda könen lika utvecklade; de främre långsträckta och smala; framkanten 

 nästan rät; utkanten helbräddad, ej tandad; inkanten nära arculus obetydligt ingröpt; 

 vingspetsen rundad; vingmembranen med otydliga små vårtor, som bära hvai'dera ett 

 styft, hälft nedliggande hår; subradialfältets framkant rät, ej kovkav. Bakvingarne nästan 

 lika långa som, men bredare än de främre; i utkanten jemnt afrundade, utan någon 

 inskärning; subradialfältet är inåt ganska smalt och sträcker sig långt förbi den ulnar- 

 fältet tillslutande tvernerven; 2:a apikalfältet vid grunden betydligt bredare än det 4:e, 

 emedan sesamoid- och glenoidalgrenarrne utgå ur diskfältet antingen från nästan samma 

 punkt eller förenade i en längre eller kortare gemensam stam; glenoidal- och styloid- 

 grenarne utgå ur diskfältet vidt skilda från hvarandra; ingen håruppfylld fåll finnes hos 

 hanen. Aldrig någon tvernerv emellan bakvingarnes radialnerv och subradialgren, hvar- 

 före radialfältet alltid är öppet. 



Antennerna något koi^tare än framvingarne; basleden grof och kort, kortare än 

 hufvudet. Maxillarpalperna hos ef långa och smärta; l:a leden kort, 2:a kortare än den 

 3:e, som är längst; hos ? jemförelsevis korta och grofva; 3:e och 5:e lederna hvardera 

 längre än den 2:a och 4:e. Framvingarnes nerver tydliga; subradialfältet något längre 

 än sin stjelk; 2:a apikalfältet vid grunden bredare än hvardera af det 4:e och 5:e, hvilka 

 äro smalast; 3:e apikalfältet bredast; det l:a något smalare än det 2:a, men utåt tilltagande 

 i bredd, emedan subradialgrcnen är starkt bågböjd framåt och löper nära intill radial- 

 nerven, som före utloppet i framkanten bildar en stark båge omkring pterostigma, hvilket 

 åter är skarpt markeradt och försedt med täta, vårtforiniga upphöjningar. På bakvingarne 

 är subradialfältet längre än sin stjelk och sträcker sig något längre ut än det bakom 



