KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 24. N:0 10. 93 



sida; emellan carpalgrenen och metacai^palgrenen, hvilken utgår från diskfältets främre 

 hörn, linnes den subradialfältet tillslutande tvernerven. Antennerna ungefär lika långa 

 med vingarne, första leden tjock och kort. Ingen håruppfylld ränna finnes på någotdera 

 könets vingpar. 



Maxillarpalperna hos o^ starkt håriga, små, böjda uppåt och tryckta mot pannan, 

 men bilda ingen mask såsom hos föregående slägte; hos ? temligen långa, håriga; 2:a 

 leden längst och den l:a kort. Abdomen nästan cylindrisk hos d^, bred och något ned- 

 plattad hos 9, men utan något vidare utmärkande på buksegmenterna. Framvingarne vid 

 basen smala, i spetsen trubbigt i-undade, med temligen långa fransar. De äro tätt beklädda 

 med hår. Bakvingarne kortare än de främre och nästan af samma bredd. Nervulationen 

 lika hos båda könen. 



Subcostal- och radialnerverna på båda vingparen såsom hos föregående slägte. Likaså 

 radial- och subradialfälten, med den olikhet som ofvanföre uppgifvits. Frainvingarnes 

 glenoidal- och styloidgrenar likaledes såsom hos föregående slägte, men ulnargrenen utgår 

 från den föga slingrande tvernerv, som ssmmanbinder diskfältet med subulnargrenen och 

 tillsluter ulnarfältet Subulnargrenen såsom hos föregående slägte och förenas med dorsal- 

 nerven genom en tvernerv, hvarigenom ett slutet subulnarftllt bildas, men subulnargrenen 

 förenas ej vid basen med främre dorsalnerven genom en tvernerv. Subulnarfältet är smalt, 

 temligen jemnbredt och utåt något bakåtkrökt. På bakvingarne utgå vingnerverna nästan 

 såsom hos föregående slägte med den skilnad, som ofvanföre blifvit nämnd. Ulnarfältet 

 slutet såsom hos föregående slägte, men är betydligt större och bredare. Något slutet 

 subradialfält finnes ej å bakvingarne. 



Larven liknar till formen någorlunda föregående slägtes. Dess hus är cylindriskt, 

 17 millim. långt, 2^2 millim. bredt, något krökt, bestående af sand och småstenar. Vid 

 förpupningstiden tillslutas båda ändar med vextbitar. Det träffas företrädesvis i låglandets 

 åar och strömmar. 



Afven af detta slägte eger ej vår fauna mer än en art, hvilken också redan var af 

 Linné känd. 



N. ciliaris (Lin.). Svart; antennerna mörkt svartbruna; fött.ei'na grågula, med mör- 

 kare lår; vingarne svarta. L. e. vsp. 20 — 25 millim. 



Phryganea ciliaris LiN. F. S. 380. Zett. Ins. Lapp. 1070. Sericostoma atratum Piot. 

 Reclierch. 178. t. 14, f. 5. Ramb. Neur. 497. Notidohia ciliaris Kol. Gen. & Sp. I. 91. Brauer. 

 Neur. Austr. 43. M'Lachl. Tr. Br. 79. t. 5. f. 1. t. 11. f. 20. 21. Eev. & Syn. 238. t. 26. 



Är under vårmånaderne, åtminstone i södra provinserna, allmän och träffas genom 



hela landet ända upp i Lappmarkerna. Utan tvifvel finnes den äfven i Norge, ehuru vi 



ännu ej sett exemplar derifrån. 



Beskr. Antennerna enfärgade, svarta eller bruna. Kroppen svart, med stålblå glans, som likväl på de 

 torkade exemplaren snart försvinner. Låren svartaktiga ; de främsta och mellersta tibierna och farserna smutsigt 

 grågula, de bakersta däremot blekare gula. Framvingarne enfärgadt svarta med brunaktig anstrjdaiing. Bak- 

 vingarne blekare och mera genomskinliga. Abdomens analdelar grågula. Öfre analbihangeu hos cf^ små och 

 rundade, de nedre breda, uppätböjda, trubbigt rundade med svarta kanthär; de mellersta bilda en tub, som 

 betäcker penis. Hos honan är en äggläggningsslida och på båda sidor derom en bredare valvel. Hennes 8:e 

 buksegment bildar en fördjupning, som ofta är fylld med ägg. 



