KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAK. BAND. 24. N:0 10. 109 



på bakvingarne äro de i irikaiiteu flera gånger längre än vingbredden. Bakvingarries 

 framkant bildar en stark krök framåt och derefter en inskärning. Framvingarnes spetsar 

 temligen skarpa och hos den torkade insekten något uppåtböjda. 



De främre vingarne ega subcostal- och radialnerver, men endast den förre kommer 

 från vingbasen och sednare från en tvernerv, som förenar den förre med diskfältet och 

 såsom en gren utgår från den sednare subradialgrenen; från diskfältets främre hörn utgå 

 carpal- och metacarpalgrenarne förenade i lång gemensam stam och från bakre hörnet af 

 samma vingfält glenoidal- och styloidgrenarne, likaledes förenade i lång gemensam stam; 

 sesamoidgren saknas; ulnargrenen, som är enkel utgår från diskfältets bakre hörn; ulnar- 

 fältet är slutet genom en otydlig tvernerv och från detta fälts bakre hörn utgår den enkla 

 subulnar^renen; främre dorsalnerven, som kommer från ving^basen förenas vid ulnarfältets 

 slut med subulnargrenen genom en sned, men temligen lång tvernerv; en tvernerv sam- 

 manbinder raidt för förutnämnde tvernerv dorsalnerven med vingens inkant och i den 

 tvernerven utmynnar den andra dorsalnerven. Fraravingarne ega vid basen i inkanten 

 ingen serskild lob. Bakvingarne ega subcostalnerv, men sakna radialnerv; subradial-, 

 carpal- och metacarpalgrenarne utgå från diskfältets främre hörn förenade i gemensam 

 stam och från det bakre hörnet komma glenoidal- och styloidgrenarne skilda från hvar- 

 andra; från bakre sidan af samma vingfält utgår den enkla ulnargrenen; den enkla sub- 

 ulnargrenen (första dorsalnerven?) kommer från vingbasen; sesamoidgren saknas och annan 

 tvernerv än den som tillsluter diskfältet finnes ej. 



Djuren träffas både vid stillastående vatten och vid åar och andra rinnande vatten. 

 Ej mer än en art tillhör Europas fauna och äfven vår. 



1. O. brunneicornis (PiCT.). Antennerna bruna eller blekgula, i sednare fallet ofta 

 med 3 breda, mörka ringar; hufvud och pronotum med hvitgul bärighet; fötterna blekt 

 hvitgulaktiga; framvingarne bruna med gulaktiga teckningar och hvitgul inkant. L. e. 

 vsp. 5- — 7 millim. 



Hydroptila bnineicornis PiCT. Rech. 226. t 20. f. 12. Kol. Gen. & Sp. I. 106. U. 

 angustella M'Lachl. Tr. Br. 95. t. 1. f. 5. Orihotrichia angastella M'Lachl Rev. & Syn. 519. 

 t. 59. 



Under Juli månad fuimen i Skåne och på Kinnekulle. 



Beskr. Antennenia enfärgadt bruna eller blekgula, ofta bleka med 3 breda, bruna ringar: en vid midten, 

 en närmare spetsen och en i spetsen; sällan äro antennerna bruna med hvjtaktig ring närmare spetsen. Hufvud 

 och pronotum med hvitgul hårighet. Mesothorax brun. Palperna blekgula. Fötterna blekt hvitgulaktiga med 

 gråa hårfransar. Abdomen gråbrun med hvita kanter. Framvingarne bruna, längs hela inkanten hvitgula, 

 hvilken färg blott hos a^ är mot analhörnet genombruten af brunt, hos 9 deremot enfärgad; öfver midten finnes 

 ett hvitgult tverband och derefter en hvitgul fläck, som genomskär framkantens fransar; vidare några hvitgula 

 fläckar i vingspetsen. Med undantag af den hvitgula inkanten äro de öfriga teckningarne otydligare hos 9- 

 Fransarne äro grågula med gula fläckar. Bakvingarne blekgrå med blekare fransar. Hanens hornplåt på buk- 

 segmentet kort och grof. 



4. Slägtet: HYDROPTILA Dalm. 



Sporrarne O, 2, 4. Oceller saknas. Antennerna tjocka, nästan perlbandslika, bas- 

 leden ej gröfi-e än midtellederna. Maxillarpalpernas tvenne basleder korta, de öfriga lång- 

 sträckta och trådformiga, den 5:e nästan längre än den 3:e och 4:e. De bakre tibierna 



