KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 24. N:0 10. 139 



tvernerv; inskjutningsfältet, bakom diskfältet alltid slutet genonri en tvernerv ocb från detta 

 vingfälts främre hörn utgå glenoidal- och styloidgrenarne förenade i mer eller mindre 

 lång, gemensam stam och från bakre hörnet utgår den enkla uln argrenen; ulnarfältet 

 mycket smalt, betydligt smalare än det framom vai-ande diskfältet, slutet genom en tver- 

 nerv. Tveraerverna, som tillsluta framvingarnes ulnar- och subulnarfält vidt skilda från 

 hvarandra, så att det sednares tvernerv tinnes närmare vingbasen på betydligt afständ 

 från det förras. Samma vingars dorsalnerver utlöpa nästan i samma punkt af inkanten. 

 Arterna, som mera tillhöra skymningen och natten än dagen, ehuru en och annan 

 arts hanar svärma äfven under dagen, förekomma vid floder och åar. Hanarne flyga 

 vanligen flockvis, då deremot honorna oftast dölja sig bland strändernas vexter. Våra 

 arter äro enligt nedanstående öfversigt följande: 



1:0. Ögonen hos bada könen små och lijessan mycket bredare än lång. 



a) Antennerna mörka, med knapt märkbara svarta, sneda liniei'. 



1. Angustipennis. Frainvingarne bruna, marmorerade med små, irreguliera fläckar ocb i inkanten 

 oftast 2 större hvitaktiga fläckar. 



b) Antennerna ljusa, med tydliga, svarta snedlinier. 



(1) Abdoraens sista dorsalplät hos o^ utan utskott i kanten. 



2. Pellucidula. Fraravingarne gråbruna, marmorerade med blekgula fläckar och i inkanten 

 alternerande gula och bruna aflänga fläckar. 



3. Guttata. Framvingarne grå, marmorerade med blekgula fläckar och i inkanten ofta en 

 lång, brun och utanför denna en hvit fläck, båda stundom upplösta i smärre. 



(2) Abdomens sista dorsalplät bos ef med 2:ne utskott i kanten. 



4. Instabilis. Framvingarne hvitaktiga med brun, nätformig teckning och i inkanten alternerande 

 svartaktiga och bleka fläckar. 



5. Nevce. Framvingarne gråaktigt lergula med eller utan blekgrå, nätformig teckning och i 

 inkanten alternerande mörkgrå ocJi bleka fläckar. 



II:o. Ögon hos o^ mycket stora och hjessan nästan qvadratisk, nästan längre än bred. (Ögon och hjessa 

 hos 9 normala.) 



6. ExoceUata. Framvingarne hvitaktiga med grå, nätformig teckning, svartaktiga fläckar nära 

 inkanten och alternerande grå och hvita i utkanten. 



1. H. angustipevnis (Curt.). Ögon hos båda könen små och hjessan mj^cket 

 bredare än lång; antennerna mörka med föga märkbara sneda svarta linier; fram- 

 vingarne bruna, matt marmorerade med små gula fläckar och i inkanten oftast 2 större, 

 aflånga, hvitaktiga fläckar; bakvingarne mörkt rökgrå, med blekare fransar. L. e. vsp. 

 17—25 millim. 



Philopotamus angustipennis Ccrt. Phil. Mag. 1834. 213. Hydrops. angustipennis M'Lachl. 

 Tr. Br. 128. t. 2. f. 8. Rev. & Syn. 361. t. 39. Hydrops. nebulösa Pict. Rech. 206. t, 19. f. 4. 

 Hydrops. aspersa Ramb. Nevr. 506. Hydrops. pellucida Kol. Gen. & Sp. II. 231. 



Var. tincta (Pict.). Framvingarnes inkant med 2 större aflånga, hvitaktiga fläckar. 

 Hydrops. tincta Pict. 1. c. 206. t. 19. f. 5. 



Arten är under Juni — Augusti månader vida spridd på vår halfö och går mot 



norden inom Sverige åtminstone ända in i Helsingland och Dalarne samt inom Norge 



upp i Sydvaranger. Isynnerhet hanarne svärma flockvis öfver vattnet äfven i solskenet 



under dagen. 



Beskr. Antennerna raöi-ka, bruna eller mörkt rödgulaktiga, så att de svarta snedlinierna knapt synas. 

 Ögonen äro hos båda könen lika stora och ganska små samt hjessan mycket bredare än läng. Kroppen svart- 

 brun, hufvudet och thorax med gulaktig bärighet; abdomen med bvita sidolinier; palperua bruna; fötterna blekt 

 brungula. Framvingarne mörkt gulbruna, nästan bruna, matt marmorerade med små, gula fläckar och ega 

 isynnerhet hos varieten 2:ne aflånga hvitaktiga fläckar i inkanten; alla dessa fläckar äro tydligast hos det lef- 



