150 H. 1). J. WALLENGKEN, SKANDINAVIENS NEUROPTEKA. II. 



ArteiJ törekommev under sommarrnånadei-na temligen spridd öfvev hela Sverige 

 ända u])p i Lappmarkerna, men är ännu ej veterligen anmärkt i Norge, ehuru den dock 

 efter all sannolikhet äfven der bör kunna träffas. 



Beskr. Antennenia bruna, gulringlade. Krojnien brun, med gulalstig bärighet, som i)å sidorna af hufvud 

 och thorax är uppblandad med bruut. Palperna oftast bruna. Fötterna lergula, med brun anstrykning på yttre 

 sidorna. Abdonien undertill blek. Framvingarne bruna med smä, täta, guldgula fläckar, livilka längs framkanten 

 ocb inkanten äro större och der omve.xla med mörkbruna; fransanie bruna, med guldgula fläckar, som utskjuta 

 från dem, som omgifva vingspetsen; nerverna bruna. Bakvingarne rökgrå, med blekgrå fransar. Glenoidal- och 

 styloidgrenarne utgå ur framviugarues iuskjutningsfalt ur dess främre hörn oftast åtskilda ehuru från samma 

 punkt, men mera sällau förenade i kort gemensam stam. Hos o^ utgår från sista ryggsegmentet af abdomeus 

 midt en bred lob, som i spetsen är något bredare och helt tver; strax under denna finnas de mellersta anal- 

 bihangen, som äro smala, kloformiga och starkt divergerande; de öfre analbibangen äro små, nästan (jvadratiska 

 och betydligt kortare än de nedre, som äro breda, konkava, afiångt äggformiga och i spetsen afrundade. Honans 

 analvalv bar 3 tänder på hvardera sidan. 



Meyer skrifver (Stett. Ent. Zeit. 1867. 157) om larven följande: »Den låter lätt uppföda sig i aqvariet. 

 Dess Ifooppslängd belöper sig till 12 millim. Hufvudet är nedtryckt, starkt framåt förläugdt. De .S första 

 kroppsegmenterna, af hvilka det första är minst, äro raembranartade. Anda till 5:e kroppsegmentet synes tarm- 

 kanalen tydligt, tillochraed bos fullvuxna larver. Sista abdominalsegmentet är föga förlängdt och bär de båda 

 ledade långa utskotten, hvilkas l:a led är cylindrisk och grof, 2:a led finare och kortare samt kägelformig, och 

 3:e bildar en nagel och hårborste. Larven eger yttre andedrägtsorganer. Dess rörelse är karakteristisk. Vid 

 krypandet fastsätter den sig först med maxillei'na, slår sedan första fotparet fram omkring dessa ocb drager så 

 bröst och abdomen framåt under bågformig rörelse, pä samma sätt som geometerlarverne. Såsom Pictet angifvit 

 lefver larven på och under stenar. I mitt aqvarium lågo flera temligen gtora droppstenar frän Sundviger- 

 grottan, hvilkas släta häligheter syutes vara larvernas älsklingstillhåll ocb de tillslöto öppningarne utåt med 

 silkesträdar, hvarvid alger och jord häftats. Larven öfvergifver lätt sitt hus, för att bygga ett nytt, isynnerhet 

 när, såsom ofta sker, de af honom begagnade algerna af andra larver blifva förtärda I brist på större stenar 

 synes den högst ogerna besluta sig för att begagna ett trädstycke såsom substrat för sin boning. Före för- 

 vandlingen bygger den sig ett fastare hus af småsten, deri den öfvergär till pupa, som kläckes efter 18 — 20 dagar.- 



Enligt Pictet är larven till färgen gul, med en mängd svarta punkter pä hufvudet ocb skall, tvertemot 

 hvad Meyee säger, sakna yttre respirationsorgan. Stundom lefva flera larver tillsamman under gemensamt tak 

 af silkespånad och vextfragment ofvanpå en sten. 



2. P. multiguttatus (Curt.). Framvingarne bruna, med fäta, gula fläckar; deras 

 glenoidal- och styloidgrenar utgå ur inskjutningsfältets frä,rnre hörn oftast förenade i 

 gemensam längre stam; öfre analbibangen hos ef breda, långa, småningom afsmalnande 

 mot spetsen och de nedre bihangen hälften kortare än de Öfre, bi"eda, i öfre kantens yttre 

 hälft snedt utskurna i spetsen. L, e. vsp. 16 — 22 millim. 



Posycentropiis maltigtittatiis Curt. Br. Ent. 544. M'LACHii. Tr. Br. 145. t. 13. f. 28. Rev. 

 & Syn. 399. t. 48. Wallengr. Öfvers. af Kongl. Vet. A:s Förhandl. 1870. 170. Plcctrocnemia 

 irrorata Brauer Neur. Austr. 40 (non Curt.). 



Obs. Sundevall ocb Boheman hafva ansett denna art vara Linniss Phri/ij. umbnmi, säsoni expl. 

 bestämda af dessa ådagalagt. 



Arten synes hos oss vara mindre utbredd än föregående, u'en förekommer der och 

 hvar i södra och mellersta Sverige åtminstone ända upp i Upland. 



Till färgen liknar den aldeles föregående art och kan näppeligen genom den skiljas derifrån. På fram- 

 vingarne utgå glenoidal- och styloidgrenarne från inskjutningsfältets främre hörn nästan alltid i lång, gemensam 

 stam, hvaremot de hos föregående art antingen icke äro förenade i gemensam stam eller på sin hötd i en 

 mycket kort sådan, hvilket sednare likväl mycket sällan är förhållandet. Dessutom skiljas hanarne lätt från 

 hvarandra derigenom att nu ifrågavarande arts öfre analbihaug äro breda, långa, småningom afsmalnande till en 

 skarp och krökt spets, samt de nedre analbibangen korta, ej längre än hälften så långa som de öfre, men 

 breda, i undre kanten nästan räta, i den öfre deremot till en början nästan äfven räta, men derefter hastigt 

 snedt utskurna ända till spetsen. Honans analbihang kunna deremot knapt skiljas från föregående arts. 



I 



