162 H. D. j. WALLENGREN, SKANDINAVIENS NEUROPTERA. II. 



Framvingarne ega fullständig subcostal- och radialnerv; den sednare vid pterostigma 

 något böjd; tvernerv tinnes i costalfältet och radialfältet, men saknas i subcostalfältet ; 

 radialfältet således slutet och är utåt ganska bredt; subradialgrenen och metacarpalgrenen 

 utgå från främre sidan af det slutna diskfältet i gemensam stam, från hvilken den sist- 

 nämnde grenen skiljer sig innanföre radialfältets tvernerv; metacarpal- och sesamoid- 

 grenarne utgå vidt skilda från hvarandra ur diskfältets främre hörn, och ur det bakre 

 hörnet af samma fält utgå glenoidal- och styloidgrenarne, förenade i lång, gemensam stam; 

 ur diskfältets bakre sida den tvågrenige ulnargrenen, hvars grenar äro hvardera längre 

 än den gemensamma stammen och skilja sig derifrån nästan midt för diskfältets tvernerv; 

 vid ulnargrenens utgång från diskfältet tinnes en tvernerv, som förenas med den tvågrenige 

 subulnargrenen, der dennes grenar skilja sig från den gemensamma stammen, och således 

 tillsluter ulnarfältet; sistnämnde nervgrens båda grenar skilja sig vidt och nästan båg- 

 formigt från hvarandra genast der de utgå från den gemensamma stammen; derefter följa 

 dorsalnerverna, af hvilka den främre genom tvernerv förenas nära vingbasen med sub- 

 ulnargrenen eller med diskfältet och föi-enas der genom en annan tvernerv med den bakre 

 dorsalnerven. Bakvingarnes nerver äro aldeles lika de främres utom deri att costal- Och 

 subcostalfälten sakna tvernerv, hvilken i det sednare blott antydes; \idare att ulnargrenen 

 är enkel samt att tvernerven, som tillsluter ulnarfältet ej träffar den tvågrenige subulnar- 

 grenens gemensamma stam utan dess främre gren; främre abdominalnerven förenas icke 

 genom tvernerv med subulnargrenen. Bakvingarne ega vid basen af inkanten en liten 

 rundad lob. 



Familjens arter vistas företrädesvis vid forsande åar och floder äfvensom vid vatten- 

 fall. Under dagen dölja de sig bland dervarande vexter, derifrån de uppjagas lätt med 

 insekthåfven. De äro temligen tröga. Deras larver äro mot båda ändar afsmalnande, 

 med blott hufvud och prothorax hornartade, men de öfriga segmenten mjuka. Mandiblerna 

 ganska starka. Fötterna korta och tjocka. Respirationstrådarne äro samlade i knippen på 

 hvarje sida af kroppsegmenten, med undantag likväl af prothorax och det sista segmentet, 

 hvilket är deladt i tvenne utskott, hvardera försedt med en klo. Huset, som består af 

 sammankittade småstenar, är fastsittande vid stenar och andra föremål i vattnet. 



Inom Europa finnes ej mer än ett hithörande slägte, hvaraf en mängd arter äro 

 kända, men Skandinavien eger ej mer än tvenne. 



Slägtet: CRUNOPHILA. Kol. 



Slägtets karakterer äro desamma som familjens. Honorna skiljas från hanarne till 

 utseendet derigenom, att de hafva vanligen något smalare vingar samt äro till färgen 

 oftast något mörkare. De äro dock ganska svåra att skilja till arten från hvarandra, 

 hvaremot hanarne gifva genom analbihangen goda karakterer för arterna. Hos våra båda 

 arter är sista leden af hanens analbihang ej klufven utan hel i spetsen. 



1. C. nubila (Zett.). Antennerna ljusa med mörkare ringar; framvingarne grå- 

 gulaktiga med gråbruna teckningar och en stor blek fläck i inkanten samt afvexlande 

 hvitaktiga och bruna fläckar långs utkanten; sista leden af hanens nedre analbihang jemn- 



