16 PETTERSSON OCH EKMAN, SKAGERACKS OCH KATTEGATS HYDROGRAFI. 



narne y och z, då qvicksilfver inströmmar och fyller mätröret B och dess förgreningar 

 ända till tratten t (se fig. 5). Men ännu kan luft finnas qvar deri, dels i form af blåsor, 

 dels adhererande vid qvicksilfret och glasväggarne. Denna aflägsnas derigenom, att man 

 stänger kranen z och sänker reservoiren D, då ett Torvicellis vacuum bildar sig uti B, 

 hvaruti gasbläsorna uppstiga. Höjer man sedan Z), kan man samla den lilla luftqvantiteten 

 under kranen z \ B och efter ett par dylika operationer drifva ut den genom tratten i, 

 tills slutligen hela B ofvanför spetsen af röret A jemte förgreningarne af B blifvit fylda 

 med luftfritt qvicksilfver. Kranen x förutsattes vara sluten under denna operation och 

 reservoiren C jenite slangen från x till C fylda med destilleradt vatten. 



Nu afbrytes spetsen m af A (som förut fått en skåra med skarp fil ett stycke 

 nedanför 9h) försigtigt medelst en tång, som appliceras utanpå gummislangen ellei' med 

 fingrarne. Den lilla luftqvantitet, som fanns samlad öfver vattnet i A^ stiger upp ofvan 

 qvicksilfret och resten af gaserna, som befinnas lösta i A utdrifvas genom kokning 

 och samlas likaledes i B. Qvicksilfret viker undan till F. Genom att höja eller 

 sänka D har man i sin makt att koka vattnet under hvilket tryck man behagar. Man 

 lagar att reservoiren F alltid är afspärrad af qvicksilfver, det vatten, som samlar sig ofvan 

 detta qvicksilfver, upphettas till kokning genom en särskild lampa som hålles under F. 

 På detta sätt blir allt vatten i hela profvet fullständigt utkokadt under lågt tryck och 

 dess hela gasinnehåll samlar sig i mätröret B. Detta brukar inträffa omkring 30 minuter 

 efter det vätskan börjat koka. Man af bryter då kokningen, höjer D till dess qvicksilfret 

 stigit öfver kranen y och tillsluter derpå denna men öppnar x och låter en rask ström 

 vatten spola omkring B uti mantelröret i?, tills thermometern visar konstant temperatur. 



Återstår nu att mäta gasernas volymer i B. Först måste kolsyran aflägsnas. Detta 

 sker genom att gjuta några kubikcentimeter vanlig natronlut i t och låta densamma ned- 

 rinna genom kranen z uti B, hvarvid kolsyran raskt absorberas. Man lyfter nu reservoiren 

 C så högt, att dess vattennivå står jemnhögt med vattnet i B och afläser volymen af 

 qväfvet och syret i B samt observerar temperaturen och barometerståndet. Samma observa- 

 tion repetei^as ytterligare 2:ne gånger med 5 minuters mellantid för att förvissa sig om, 

 huruvida någon återabsorption af de afspärrade gaserna egt rum genom vattnets i B in- 

 verkan. Erhålles alldeles samma afläsning alla 3 gångerna, så har tydligen ingen märkbar 

 återabsorption egt rum. Har åter mellan de båda sista afläsningarne gasvolymen minskats 

 (utan att temperaturen hos kylvattnet märkbart sjunkit), så har en ringa absorption egt 

 rum, och man har då att beräkna dess storlek för den tid som förflutit, sedan röret B 

 började afkylas. Enligt vår erfarenhet eger ingen märkbar absorption rum under ana- 

 lysen, såframt gasblandningen i röret B endast består af qvåfgas och syrgas. Dessa gaser 

 absorberas ytterst långsamt af det luftfria vattnet i B. Har man deremot icke förut bort- 

 tagit kolsyran ur gasblandningen, så att mycket kolsyra finnes qvar i B, då eger en märk- 

 bar men ringa volymförminskning rum mellan afläsningarne, beroende på kolsyrans ab- 

 sorption. 



Syrgasen absorberas sedan ur blandningen genom alkalisk pyrogalluslösning. Man 

 har för detta ändamål i beredskap en 25 % lösning af pyrogallussyra i vatten och en 60 % 

 kalilösning, ') hvara f man för hvarje gång reagenset skall tillsättas i ett profrör hopblandar 



) Enligt Hempels föreskrift. 



