KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 24. N:0 Ii. 19 



emedan i så fall — såsom vi funnit — den utspädda kokande svafvelsyran i A, trots sin 

 }'tterliga grad af förtunning, likväl utvecklar med qvicksilfver ett spår svafvelsyrlighet, 

 hvilket kan låta COg-bestämningen utfalla några tiondels kubikcentimeter för hög. Kokar man 

 under tillsats af saltsyra, hvilket också mycket väl går för sig, förefinnes naturligtvis icke 

 denna felkälla. Men vi hafva funnit lämpligt att vid våra bestämningar tillsätta konc. svafvel- 

 syra för att surgöra vattnet, emedan man för ändamålet ej behöfver införa mer än ett par 

 droppar med en pipett och utrymmet för den sja-a som skall tillsättas i det afskurna röret 

 A plägar vara mycket ringa. Naturligtvis får rymden af hufven C vara tilltagen så, att 

 vattnet i A får plats både att utvidga sig och koka deruti. Då volymen af A såsom i 

 våra försök är mellan 250 — 300 cc. bör rymden af C vara omkring 27 — 28 cc. Det 

 kapillära röret bör vara ansatt omedelbart vid hufven utan någon utblåsning af röret eller 

 trattformig förträngning af hufven vid lödningsstället. ^) Alla kautschukförbindningar så- 

 väl vid denna som föregående apparat måste vara alldeles lufttätt ansatta genom bänsling 

 med koppartråd. 



Vid arbete efter både methoden A och methoden B är det nödvändigt att känna 

 vätskevolymen i det evacuerade röret. Före utkokningen sätter man ett märke vid den 

 punkt å det smala ändstycket af det evacuerade röret under spetsen m dit vätskan når, 

 när röret hålles lodrätt. Efter analysens slut öppnas äfven spetsen n, röret rengöres och 

 fylles med destilleradt vatten till märket. Detta vatten, som har alldeles samma volym 

 som det ursprungliga vatten profvet, uppmätes. Om rörets volym var mellan 250 — 300 cc. 

 kommer ett fel af 0,3 — 0,5 cc. vid denna mätning (och större fel riskerar man knappast 

 att begå) ej att influera på föi'sta decimalen (d. v. s. tiondels kubikcentimeter) af resul- 

 tatet, då detta angifves i kubikcentimeter gas på litern af hafsvattnet. En större noggran- 

 het hafva vi icke funnit skäl eftersträfva vid bestämningar för hydrografiska ändamål. 

 Hvad noggranheten af methoderna i öfrigt beträffar, boi'tsedt från det möjliga felet vid 

 mätningen af vattnets originalvolym, så finnas vid methoden B inga felkällor, hvarför 

 endast afläsningsfel å mätröret kunna komma i fråga. Tvenne kolsyrebestämningar utförda 

 medelst denna method å samma vattensort bruka äfven öfverensstämma på 0,1—0,2 cc. CO^ 

 beräknadt på 1 liter vatten. 



Vid syrgas- och qväfgasanalyser enligt method A uppnås icke i allmänhet fullt lika 

 stor noggranhet som vid kolsyrebestämningen, ifall man beräknar felets storlek i procent 

 af det funna värdet. Men som qväfve- och syrehalten i hafsvatten är ' mycket ringare än 

 den totala kolsyrehalten, visa sig inga större ojemnheter i resultaten än omkring 0,2 högst 

 0,3 cc. af gasmängden per liter. Ett tillfälle att pröfva denna method erbjöds derigenom, 

 att herr A. Hamberg å resan mellan Göteborg och Bergen medförde den af honom kon- 

 struerade apparaten ^) för gasanalys å hafsvatten och samtidigt med O. Pettersson upptog 

 prof från samma djup i hafvet för analys efter sin method, hvars noggranhet — särskildt 

 hvad qväfvebestämningen beträffar — torde vara nogsamt känd genom herr Hambergs 

 undersökning i det ofvan citerade arbetet. Vi lenma här en sammanställning af några 

 dylika parallel-bestämningar. 



•) Dessa detaljer omnämnas, emedan de i hög grad nnderlätta utförandet af operationen. Föröfrigt må nämnas, 

 att detta är en fullkomligt generell method för bestämning af kolsyra i alla fasta och lösta substanser. 



-) Å. Hamberg, Hydrografiskt-kemiska iakttagelser II, p. 50, Bih. till K. V. A:s Handl. Bd 10, N:o 13. 



