KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 24. N:0 II. 63 



vindarne och efter d. 16 Febr. till månadens slut, sedan de östliga vindarne tagit öfver- 

 hand. Men äfven den nordliga grenen af Baltiska strömmen tyckes, att döma af obser- 

 vationer från andra vintrar, vara underkastad vexlingar uti sin utbredning och mäktighet, 

 hvarför våra kartor och sektioner endast hafva anspråk på att återgifva en trogen bild af 

 den dåvarande situationen i midten af Febr. 1890. 



Om sommaren är det synnerligen svårt att uppdraga noggranna gränser för den 

 Svenska och Norska strömmens utbredning. Hela Skagerack, med undantag af trakten 

 från Skagen till Hanstholmen, är då öfversvämmadt af ganska utspädt saltvatten, som 

 oftast i Juli månad torde vara under 30 7oo> ™6it^ undantagsvis (såsom t. ex. i Juli 1891 

 enligt O. Petterssons bestämningar) uppgår till 30 — 31 Voo och man kan då urskilja en 

 strömfåra eller ett strömområde längs Svenska och Norska kusten och ett stort gebit af 

 stillvatten i midten af Skagerack, men titreringarne och temperaturbestämningarne lemna 

 ingen upplysning om gränserna mellan det utgående och ingående vattnet, *) hvilka gränser 

 om vintern markera sig så skarpt. 



Af såväl fig. 7 som fig. 8 å plansch V ses tydligt utbredningen och öfre och nedre 

 gränserna för 32- och 33-vattnet eller »bankvattnet» såsom vi benämndt detsamma. Detta 

 slags vatten bildar nära nog hufvudmassan af nordligaste Skageracks vatten vintertiden. 

 Under detsamma ligger ett mäktigt lager af 34-vatten, hvilket här som alltid har tempe- 

 raturen öfver 5°. 



34-vattnet bildar under vintern bottenlaffret i nordligaste Skagerack. 



35-vattnet synes under vintern vara inskränkt till Skageracks egentliga djuphassin 

 och når icke upp öfver dess norra brädd vid 200 Meters djup^ oaktadt det i midten af 

 bassinen jyå linien Hällö — 0. Risör uppnådde en nivå af mindre än 100 Meter från ytan. 



I fall man ville utlägga en längdsektion i nordvestlig riktning parallel med Norges 

 kust följande Skageracksdjupets största diameter omfattande stationerna Civ, Cxn, Sym och 

 Aiv eller Am skulle 35-vattnets eller oceanvattnets kontur, såsom vi benämdt det, bilda en 

 bågformig linie, hvilken i Cm går 150 Meter från ytan, i Cxn och Svni återfinnes på 100 

 Meter för att derpå någonstädes mellan Sym och Aiv sänka sig mot bassinens noixlliga 

 rand djupare än 200 Meter. Hvilken form 35-linien antager i sektionen tvärs öfver 

 Skagerack framgår af fig. 9 å plansch V och är förut omnämndt å sid. 45. 



Oceanvattnets nivå liknar alltså en kulle med ganska brant sluttande sidor, hvars 

 öfre platå har en svagt sadelformig fördjupning och ligger nästan midt öfver Skageracks 

 stora djupbassin. Sluttningen är brantast mot Norska sidan d. v. s. mot V. och och mot 

 N. och mindre brant och mera långsträckt mot Svenska sidan, der 35-vattnet uppnår sin 

 högsta nivå nära Skageracksbassinens östra brädd uti stationerna Sn, Sm och Siv. ^) Emel- 

 lertid stiger det äfven der icke så högt att det kan inkomma i Kattegat, liksom det ej 

 heller mot N. kan öfverstiga 2 00-M eters-platån, som bildar Skagerackbassinens norra gräns, 



') Ett sådant försök gjordes 1891 i Juli af O. Pettersson både vid Svenska och Norska sidan af Skage- 

 rack, men lemuade intet resultat, hvarför det ej här anföras. Endast så mycket må nämnas, att salthalten inga- 

 lunda regelmässigt aftager frän mellersta Skagerack in emot Svenska och Norska landet, utan tungor af saltare 

 och kallare samt af färskare och varmare vatten vexla om med hvarandra under sommaren. 



2) Detta är en följd af den tendens som 35-vattnet öfverallt visar att följa utefter och öfversvämma den 

 Norska rännans yttre d. v. s. vestliga, sydliga och slutligen östliga rand, hvarom mera skall nämnas i öfversigten 

 af detta arbete. 



