96 PETTERSSON OCH EKMAN, SKAGERACKS OCH KATTEGATS HYDROGRAFI. 



Förbindelsen mellan 34-vattnet utanför och inuti fjorden fortfor hela Juli och en 

 del af Augusti månad 1890. Men d. 28 Augusti observerade Fröken Palmqvist, att 34- 

 vattnot ej mera återfans vid station Pi (tröskeln). Isosalinen 34 stannade alltså under botten- 

 tröskelns nivå och kommunikationen mellan Gullmarfjordens djupbassin och hafvet var 

 nu afbruten. Fjorden hade nu ingått i sitt vintertillstånd. Denna föi-ändring förorsakas 

 naturligtvis deraf, att 34-vattnet drager sig tillbaka från kusten vid höstens början. Fig. 

 10 C ger en föreställning om tillståndet ^-id slutet af Augusti månad. Bottenlagren i 

 fjorden äro nu afspärrade och lemnade åt sig sjelfva för vintern; och det blef nu af in- 

 tresse att se, om samma syreminskning skulle intr[iffa äfven derma vinter, som vi kon- 

 staterat under den föregående. 



Denna fråga besvaras genom en blick på sista afdelningen af ofvanstående tabell 

 samt på fig. 10 D som framställer den sektion, som G. Ekman och O. Pettersson utförde 

 d. 2fi Febr. 1891 i och utanför Gullmaren ombord å lotsångaren Göteborg, kommendör- 

 kapten OucHTERLONy, som vi fått tillåtelse medfölja under en inspektionsresa i skargården. 

 Vi funno de olika vattenlagren af 34, 33, 32 "z,,,, salthalt i samma läge. 



34-vattnet fanns afspärradt genom bottentröskeln i Gullmarfjordens bassin från 56 

 Meter till botten. Utanför fjorden hade detta vatten vikit tillbaka så långt, att det icke 

 återfanns på 75 Meters djup 8 å 9 eng. mil utanför fjordens mynning i Skagerack, der 

 högsta salthalten på djupet endast var 33,27 "/jn (stat. Lui)- 



Tillträdet af 34-vatten till Gullmarfjordens bassin är intermittent. Det inkommer i 

 regeln om- sommaren^) och afstänges om hösten. 



Detta är endast en följd af den årliga oscillation som 34-vattnets nivå är under- 

 kastad. Denna oscillation är utan tvifvel ett konstant drag i Skageracks hydrografi all- 

 denstund den egt rum hvarje sommar och vinter så långt observationerna sträcka sig. 

 Men amplituden af denna observation kan vara olika under vissa år, och Gullmar- 

 fjordens tröskel är belägen på sådant djup, att vi stanna i ovisshet om, huruvida 34- 

 vattnet hvai'je vår och sommar förmår öfverstiga barrieren vid fjordmynningen, då det 

 ansväller ute i Skagerack. Vi veta endast att så skett 1890 och någon sommar före 1890, 

 emedan det vatten vi i Febr. 1890 anträffade i fjordbassinen måste vara en qvarlefva 

 från en dylik föregående inströmning. Uteblir någon sommar denna inströmning, så blir 

 bottenvattnet i fjorden qvarstående äfven följande vinter eller vintrar. ^) Ty oaktadt vi 

 ej kunna med säkerhet afgöra, om 34-vattnet hvarje sommar räcker upp öfver tröskeln, 

 kurma vi med stor säkerhet af observationerna sluta, att tröskeln ligger vida öfver nedre 

 gränsen för oscillationen, och att 34-vattnets nivå i Skagerack hvarje vinter drager sig 

 långt bort från fjordmynningen, så att kommunikationen fullständigt afbrytes. 34-vattnets 

 tillträde är derför nödvändigtvis intermittent. Men så behöfver icke vara tillfället med 

 32- och 33-vattnet eller »bankvattnet» såsom vi benämndt det (emedan det med största 

 sannolikhet inkommer från de Norska kustbankarne). Dess vattenmassor bilda äfven inom 

 Skagerack en årligen stigande och sjunkande våg, men denna oscillation har alldeles mot- 

 satta phaser mot 34-vattnets, i det dess araplitud är störst om vintern och minst om 

 sommaren. Vid tiden för observationerna d. 26 Febr. 1890 var förbindelsen mellan 33- 



') Huruvida det inkommer hvarje sommar är naturligtvis omöjligt att afgöra. 



'■^) Under sådana förhållanden bör syrehalten kunna minskas och kolsyrehalten ökas. 



