KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 24. N:0 II. 115 



alltså dagarne efter det Baltiska strömmens framryckning utefter kusten börjat. Man ser, att 

 kustströmmen faktiskt varit afbruten och att bankvattnet förrut inträngt i Bohusläns stora 

 kustrännor och fyllt den nordligaste, Kosterrännan, ända till ytan, men nu håller på att 

 undanträngas derifrån af de framskjutande kilarne af Baltiskt vatten. Fig. 2 visar 

 fortskridandet af strömmen intill d. 23, då den endast lemnat resten af bankvattnet 

 qvar på så stora djup som omkring 40 Meter i Bohusläns 3 stora kustrännor, nemligen 

 Marstrandsfjorden, Malmöfjorden eller bugten vid Hållö samt Kosterrännan. Fiskeri- 

 intendenten v. Yhlen ') har fästat uppmärksamheten vid, att det är genom dessa kust- 

 rännor som sillen håller sitt intåg under vintern till Bohuslänska kusten. Vi citera föl- 

 jande yttrande: 



»Der grosse Häring strömt jedes Mal durch die sogen. Rinnen herein, welche sich 

 gleich Thalwegen von der grossen Meerestiefe des Skageracks aus, von S. — W. nach N. — O. 

 gegen das Schwedische Festland erstrecken. Wo es keine derartigen Rinnen gibt kommt 

 auch der Häring nie herein. Es existiren solche tiefen Thalwege im Marstrandsfjord, 

 Ellösfjord, den Malmöfjorden und in den kleinen nach innen zugelegenen Buchten wie 

 Sotefjord, Wäderö und Kosterfjord mit seiner nördlichen Fortsetzung dem Säckefjord. 

 Durch diese Rinnen kommen die Häringziige also herein und folgen genan der Richtung 

 derselben; und zwar ziehen sie von Suden nach Norden.» 



Man kan förstå anledningen, h varför dessa kustrännor äro infartsvägar för sillstim- 

 men, i fall man antager, att dessa intill kusten medfölja ett vattenslag, hvilket oui vintern 

 inkommer i Skagerack och vid Bohusläns kust endast i sällsynta fall kan uppträda på 

 annat sätt än såsom undervattenslager. Den jemförelsevis grunda kustbanken inom- och 

 utomsk^rs öfversvämmas ju i regeln af Baltiska strömmen, och under densamma måste 

 bankvattnet på grund af sin högre salthalt intränga och följer då naturligtvis dessa dju- 

 pare kustrännor, der, såsom våra figurer å plansch X visa, salt och relativt varmt- vatten 

 tinnes oaktadt alla vexlingar vid ytan.' Endast under sådana förhållanden, som vi 

 ofvan skildrat från vintern 1878 — 79, då NO. vindar afbryta den Baltiska strömmens 

 lopp, torde det vattenslag vi mena, nemligen 33-vattnet med sin karakteristiska tempe- 

 ratur af 4° och deröfver, kunna nå vår kust såsom ytlager, och detta endast på den 

 sträcka af kusten, som ligger N. om Hållö och S. om Koster, der Baltiska strömmen af 

 skäl, som vi i det följande skola angifva, har sin svagaste punkt. Alla andra ställen på 

 kusten nalkas bankvattnet ovilkorligen i form af en underström från hafvet, och de na- 

 turliga vägarne för en dylik underström för att kunna nå in så långt som möjligt i 

 våra fjordar äro just dessa kustrännor. Såsom undervattenslager finnes detta vatten 

 utefter hela Bohuskusten och långt ner i Kattegat och har sålunda tillgång till myn- 

 ningarne af alla kustrännorna. För att bankvattnet skall inströmma deruti fordras, att de 

 vattenslag aflägsnats, som förut under sommaren uppfyllt dessa rännor. Detta kan in- 

 träffa tidigare eller senare på hösten och beror utan tvifvel, liksom alla andra förändringar 

 i Skageracksområdet på Baltiska strömmens utveckling och riktning. Men denna be- 

 stämmes af meteorologiska faktorer, sådana som nederbörd, temperatur, lufttryck och 

 vindriktning, hvilka verka på olika sätt olika år, ehuru en periodicitet för vissa af dem 



') Se v. Yhlen: Die Seefisolierei an der Westkiiste Sohwedetis. 1880. Stockholm, p. If 



