KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 24. n:0 II. 121 



Ju större differensen är mellan hafsvattnets täthets maximum och fryspunkt, desto 

 raskare sker den thermiska cirkulationen vid afkylning, i det afkylda vatten partiklar 

 sjunka ned igenom varmare och lättare lager, ty volymförändi-ingarne vid afkylningen äro 

 desto större, ju längre afståndet är från täthetsmaximet @. Ju närmare båda punkterna 

 ligga hvarandra, desto trögare blir cirkulationen, när ytlagrets temperatur afkyles till 

 fryspunkten, och slutligen inträffar för vatten af en viss spec. vigt, hvilket vi kunna be- 

 nämna -»gränsvattneh, att vattenpartiklarne förvandlas till is in situ, d. v. s. på hvilken 

 nivå afkylningen träffar dem, i det nemligen frys^Dunkt och täthetsmaximum sammanfalla. 

 Beskaffenheten hos detta gränsvatten låter sig icke angifva alldeles exakt, men man finner 



af Ekmans siffror, att dess spec. vigt Sq' bör ligga omkring l,oi9 och l,ovo, hvilket torde 

 motsvara en salthalt af 23 — 24 "/o,,. Frj^spunkten tyckes (efter Ekman) ligga under — 1°. 



Man ser af fig. 2 pl. X, att vattenkilar af ungefär sådan salthalt som gränsvattnets 

 äro i antågande söder om Paternoster och att deras temperatur redan sjunkit till — 0°,'i 

 och — 0°,fi C. d. 22 och 23 Jan. I alla de lager, som föregå detta, kunna vi tänka oss, 

 att de afkylda partiklarne långsamt sjunka så långt nedåt som till gränsytan mot under- 

 Hggande saltare vattenlager, hvarigenom hela lagret slutligen får en homogen temperatur 

 under — 1°. När nu söderifrån allt färskare vattenlager, som hafva sin fryspunkt o/Da?i/ö?' 

 — 1°, skjuta fram öfver dylika kallare, men på grund af sin större salthalt ännu icke 

 frysfärdiga vattenlager, så inträffar isbildning i gränsytan emellan dem plötsligt och i stor 

 skala, emedan der under gränsj^tan finnes ett ganska mäktigt vattenlager af tillräckligt 

 låg temperatur att kunna i sig upptaga det vid frysningen frigjorda latenta värmet. Detta 

 är ett nödvändigt vilkor för att isbildning i massa och på en gång skall kunna uppstå 

 under hafsytan, ty äfven om man antager, att öfverkyldt vatten kan finnas under ytan i 

 hafvet, hvilket utan tvifvel är mycket sällsynt, eftersom det endast en gång med full- 

 komlig säkerhet observerats, nemligen i Karahafvet af Vegaexpeditionen, ') så skulle en 

 inträffande isbildning ganska snart afstanna, emedan hvarje kilogramin vatten, som fryser 

 ut, frigör så mycket värme, att det hindrar 77 — 79 kilo af det omgifvande vattnet att 

 frysa. Men finnes under den gränsyta, hvarifrån isbildningen försiggår, ett starkare af- 

 kyldt mäktigt lager, som sjelf icke kan frysa på grund af sin salthalt, så är en plötslig 

 och riklig isbildning tänkbar, emedan det undre bildar en slags reservoir för det värme, 

 som frigöres i det öfre. 



Om man tänker sig den formation af kilformiga lager, som vi afbildat i fig. 2 pl. X 

 från d. 22 — 23 Jan., fortsätta sitt framskridande norrut till d. 26, påverkad af en atmo- 

 sfärisk köld af — 4°,(i till — 10° och — 11° och svag SO. vind, så måste man vänta 

 sådana förhållanden, som i verkligheten inträffade vid Käringön och Väderöarne (och dess- 

 utom på vida sträckningar ute i Skagerack och Kattegat) d. 25 och 26 Jan. 1879. 



Vi skola Bu följa ytvattnets förändringar på dessa båda ställen under tiden från d. 

 22 till d. 26 Jan. 



^) Se O. Pettersson: Contributions to the hydrography of the Siberian Sea. Vega-exp:s resultat. Ett 



intressant exempel på bildning af bottenis observerades af Vega-expedilionen d. 30 Aug. utanför Lena-flodens 

 mynning. Se p. 363. 



Sv. Vet. Akad. Hnndl. Band 24. N:o \\. 16 



