130 PETTERSSON OCH EKMAN, SKAGEKACKS OCH KATTEGATS HYDROGEAFI. 



S}'rehalten i dessa djupaste punkter af hela Skagerack är i procent nästan fullkom- 

 ligt lika hos alla 3 profven, omkring 29,2 %. 



Vi erinra^ om, att syrehalten i de djupa lagren (alltså i 35 vattnet), sådan vi 

 funnit den, stämmer väl öfverens med Drache- och Pommerania-expeditionens analyser 

 å vatten från yttre Skagerack (se kartan D2 i Drache-expeditionens berättelse). De på 

 denna karta utsatta minima (syrehalt från 25, i' — 29,8 %), dels i södra Skagerack, dels i 

 de Norska fjordarne, återfunno äfven vi, men vi hafva visat, att de sträcka sig till under- 

 vattenslagren i allmänhet i hela Skagerack. 



ToRNCE har funnit, att i Nordliafvet syrehalten har ringa vexlingar, att vattnet ofta 

 är öfvermättadt med syre och att ett svagt minimum af 32,5 % finnes å 550 Meters djup. 



Jacobsen fann syrehalten i Nordsjön vida mer vexlande och syrebristen i allmänhet 

 större. Tvenne gebit utmärka sig genom låg syrehalt i djupvattnet, nemligen trakten 

 mellan Orkney- och Shetlands-öarne och södra Skagerack. 



Så låga syrehalter, intill 1,8 cc. i litern, som vi funnit på botten af Gullmarfjordens 

 bassin vintern 1890, hafva förut endast observerats på stora djup i hafvet af Challenger- 

 expeditionens kemist, dr J. Y. Buchanan, ') som funnit så låg syrehalt, som ända till 0°,6 

 cc. i litern i ett vattenprof, N:o 1001, och i några andra 2,04 och 1,65 cc. 



') Se Challenger Reports, Physics and Clieraistry, Vol. I. 



