132 



värde för jemförelsen, sökte vi under sommaren 1890 att anställa iakttagelser på några 

 observationspunkter, som vi från vintern lärt känna såsom synnerligt vigtiga. Dessutom 

 fick en af expeditionens medlemmar tillfälle att specielt undersöka, en af fjordarne vid 

 Sverges vestkust, GuUmaren, hvars vatten under vintern 1890 visat synnerligt afvikande 

 egenskap i afseende på sin salthalt. Resultaten af våra undersökningar i GuUmarfjorden 

 och ännu en annan Svensk fjord återfinnes i afdelning V. 



Som någon klar insigt i Skageracks hydrografi omöjligt kan vinnas utan att känna 

 tillståndet i Nordsjön och Norska rännan, företogo vi oss dels att samla och diskutera de 

 resultat, som vunnits på detta område af de Tyska och Norska expeditionerna, och dels 

 att genom benägen medverkan af de ångbåtsbefälhafvare, vi nämnt i inledningen, insamla 

 vatténprof, tagna på olika hvarandra korsande linier öfver Nordsjön i Mars månad 1890 

 och 1891. 



Det undersökningsmaterial, som vi sålunda sjelfva anskaffat samt det vi förefunnit 

 uti föregående, dels tryckta, dels otryckta arbeten öfver Skagerack, Kattegat och Nordsjön, 

 hafva vi användt vid vår framstälhiing af Skageracks tillstånd under vintern och sommarn. 

 Uti de föregående afdelningarne hafva vi skildrat den hydrografiska situationen, sådan vi 

 af egna och andras undersökningar funnit den vara under vintern och sommaren. 



Denna situation är i kort sammandrag följande: 



På botten af Skageracks djupa bassin finnes ett mäktigt lager af vatten, som genom 

 sin salthalt af något öfver 35 "/^g visar sig härstamma från Atlantiska oceanen. Det har 

 icke samma salthalt 35,5 °/oq, som finnes i ^'tan af Atlanten omkring Fferöarne och Shet- 

 land sommartiden, utan liknar i salthalt mera det vatten, som från norra Atlanten 

 inkommer öfver Nordsjöns norra j)la.tå samt öfver vestra kanten af Norska rännan. 

 Dess förekomst å dessa ställen i Nordsjön sommartiden både i ytan och såsom undervat- 

 tenslager är af oss grafiskt utlagd å kartan i plansch IX och profilerna, fig. 1 — 3, å samma 

 plansch, hvilka motsvara Draches kurslinier och betecknas med samma bokstäfver som i 

 originalarbetet. 



Under vintern förekommer 35 vatten å Nordsjöns yta på det sätt, som i kartan å 

 plansch X angifves, efter de af oss anskaffade ytprofven, från Mars 1890 och 91. 



Inuti Skagerack förekommer detta Atlantiska vatten aldrig annat än som undervat- 

 tenslager. Såsom sådant är det utsatt för syreförlust, utan möjlighet att få ersättning ge- 

 nom förnyadt upptagande ur luften. Dess syrehalt') var i genomsnitt 5,8 cc. och dess 

 qväfvehalt 12,8 cc. i litern, hvilket visar att det absorberat sin lufthalt vid omkring 6° 

 — 7° C. Dess temperatur är långsamt aftagande mot botten, der den ganska oföränderligt 

 tycks bibehålla sig vid värdet 5°,o. Om orsakerna till denna bottentemperatur, som icke 

 kan förklaras ensamt ur de i Skagerack rådande atmosfäriska förhållandena, hafva vi gifvit 

 den förklaring som finnes å sid. 53. 



Den egendomliga formen af 35 vattnets nivå, som nian finner på alla Drache-pro- 

 filerna, igenkännes äfven uti vår sektion från Skageracks mynning mellan Skagen och 

 Christiansand å fig. 1, pl. III. Liksom 35 lagret i de förra bekläder Norska rännans ve- 



^) Det är högst anmärkuiugsvärdt, att samma låga syreprocent fanns i djupvattnet utanför Skagen af de 

 Tyska expeditionerna (se kartan D2 i Dracheexpeditioneu). 



