KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 24. N:0 II. 139 



annat än en hypothes, hvilken vi hoppas skall underkastas den skarpaste pröfning af kom- 

 mande expeditioner samt af oss sjelfva, ifall vi få tillfälle att arbeta vidare på detta fält. 



Det värde denna hypothes kan ha beror derpå, huruvida den fullständigt förklarar 

 alla de fenomen vi känna, utan att komma i strid med något enda hittills kändt faktiskt 

 förhållande, och derjemte bär hos sig sannolikhetens prägel. 



Ytvattnets strömning i allmänhet på Nordsjöns och Skageracks område beskrifves 

 af MoHN å sid. 122 och 168, i hans ofvannämde stora arbete, Nordhavets dybder, tem- 

 peratur og strömninger, såsom en cyklonisk rörelse, hvars tvenne förnämsta drifkrafter 

 äro dels de i Nordsjön heiTskande vindarne, som drifva vattnet i södra Nordsjön förbi 

 Hollands, Tysklands och Danmarks kust, inåt Skagerack, der man vid fyrskeppet Skagens 

 ref observera,t en årlig strömresultant af S. 39° W. till N. 39° E., utgörande 0,7 eng. mil 

 i timmen, dels det i Östersjön herrskande öfvertrycket, som sedan tvingar vattnet att från 

 Kattegat taga vägen längs Skandinaviska halföns kust ut ur Skagerack. 



Någon annan förklaring öfver ytströmmarne i Nordsjön torde icke kunna uppställas. 

 Men vi anse, att man härvid bör taga i betraktande, att de krafter, som verka denna 

 strömning, nemligen vindarne i södra Nordsjön och vattnets öfvertryck i Östersjön, äro 

 underkastade stora, förändringar från sommar till vinter, och att vissa ytlager på ett visst 

 afstånd från kusten, hvilka om sommaren följa den cykloniska rörelsen, under vintern 

 kunna få en alldeles motsatt riktning och rörelse. Vår hypothes gäller emellertid icke 

 rörelsen vid ytan, utan i de djupa lagren och kan uttryckas sålunda: 



Den ingående underströmmen af vatten från Atlanten och Nordsjön uti Skagerack, 

 Kattegat och Östersjön, är en reaktionsström, framkallad af den utgående Baltiska yt- 

 strömmen. Vis movendi uti hela strömsystemet är alltså kinetiska energien hos ytström- 

 mens vattenmassa. 



Hela fenomenet kan alltså i hufvudsak hänföras till den af professor F. L. Ekman 

 i Stockholm först angifna real^tionsprincipen, hvilken han uppstälde på grund af iakt- 

 tagelser vid Stockholms ström och vid Göta elfs utlopp i Kattegat. Han fann, att det 

 utflödande färska vattnet egde förmåga att indraga ett lager af salt vatten utifrån Katte- 

 gat långt in i elfven och till en vida högre nivå, än det hade ute i öppna sjön. 



A plansch VIII hafva vi efter Ekmans uppgifter') utlagt en profil af Göta Elfs ut- 

 lopp från gasverket å GuUbergsvass N. om staden, ända ut till skäret Dynan å Hakefjord. 

 Man ser, huru det utfallande flodvattnet dragit in ett lager af 20 "/oo salt vatten från 

 Kattegat in i elfvens flodbädd, ända in till Hisingsbron, der flodbäddens ringa djup sätter 

 en gräns för dess vidare framträngande. Det är tydligt, att denna indragning af klart salt 

 hafsvatten vid botten af floden är ett hydrodynamiskt fenomen beroende på det öfre, 

 utströmmande vattenlagrets rörelse. Om detta lager stannade eller saktade sin rörelse, 

 skulle äfven inträngandet af den salta underströmmen under detsamma upphöra eller åt- 

 minstone aftaga. Till bevis härpå kan sektion 11 tjena, som vi anstälde 19 Febr. 1890, 

 i afsigt att studera, huru underströmmen af hafsvatten, som Ekman upptäckt i Göta elf 

 under sommaren 1875, skulle förhålla sig under vintern. Man ser af figuren, att denna 

 reaktionsström äfven existerar under vintern, men att det utströmmande elfvattnet då hvarken 



') Se F. L. Ekman: Om de strömningar, som uppstå i närheten af flodmynningar etc. Ofvers. af K. V. 

 A:s Förhandi. 1875. N:o 7, p. 62. 



