140 PETTERSSON OCH EKMAN, SKAGERACKS OCH KATTEGATS HYDROGRAFI. 



förmår indraga hafsvattnet så långt in i elfven eller lyfta det till samma nivå som om 

 sommaren. Denna ytströmmens .reaktionsverkan beror, enligt Ekman, på att det kilformiga 

 lager som vid elfmynningen skjuter ut i hafvet genom friktion rycker med sig partiklar 

 ur vattnet vid dess sidor och ur underlaget. För att ersätta dessa partiklar, som bort- 

 föras med ytströmmen, tillströmma nj^a vattenpartiklar, såväl från sidorna som underifrån, 

 hvarigenom det utströmmande ytvattnet alstrar strömmar i motsatt riktning bredvid sig 

 och under sig. Faller en flod ut i en insjö, uppstå företrädesvis sidströmmar genom dess 

 reaktionsverkan, faller den ut i hafvet uppstå företrädesvis underströmmar, emedan det 

 utfallande färskvattnet här uteslutande måste hålla sig till ytan och derpå bildar tunna 

 kilformiga lager, hvilka med sin undre yta utöfva en betydlig friktion på de saltare la- 

 gren inunder och framkalla desto mäktigare underströmmar, ju större rörelseenergien är 

 hos ytströmmen (se sid. 71). 



Professor Ekman har äfven tillämpat denna reaktionsprincip vid förklaringen af de 

 underströmmar, som bringa salt vatten in i Skagerack, Kattegat och Östersjön. Han yttrar 

 härom : ^) 



»The outflowing upper-current, in consequence of eastward deviation, keeps near 

 the Swedish land and by its bottom and west side affects the surrounding sea-water thus 

 producing a reaction stream.» I sitt stora arbete öfver expeditionen 1877, som nu är 

 under utgifning, hade han ämnat genomföra denna princip vid behandlingen af de hy- 

 drografiska förhållandena i Östersjöns och Skageracks djup-bassiner. 



Vi anslöto oss först efter mycken tvekan till Ekmans åsigt, att underströmmarne 

 på hela detta stora område äro reaktionsströmmar framkallade af Baltiska strömmen, ty 

 visserligen kunde vi icke betvifla, att mäktiga reaktionsverkningar framkallas af det ut- 

 strömmande ytvattnets lefvande kraft, men vi betviflade, att denna verkan kunde sträcka 

 sig till de stora djupen. Då vi emellertid studerade de förändringar, som skedde under 

 början af Februari 1890 vid Kattegats mynning, i trakten omkring Skagens udde, ^) gjorde 

 vi några erfarenheter, som bragte oss till den åsigt, att de djupa lagrens strömningar be- 

 herrskas och föranledas af reaktionsverkningen från ytlagrens rörelse. Vi funno, att den 

 Baltiska strömmens riktning utanför Kattegats mynning bestämmes af vindarne, som an- 

 tingen hålla dess vattenmassor samlade i en enda strömfåra vid Svenska kusten (t. ex. 

 de vestliga vindarne, som herrskat under slutet af Januari och början af Febr. 1890) eller 

 sprida och klyfva detsamma, der utrymmet och kustens kontur medgifva en sådan klyf- 

 ning, så som t. ex. fallet var vid Skagen under de östliga vindar, som herrskade senare 

 i Februari 1890. 



Vindarne beherrska sålunda hafsytan och de i densamma framflytande hafsström- 

 marnes riktning. Detta uträtta vindarne utan någon synnerlig uppoffring af energi, enär 

 det endast erfordras en ringa, men under längre tid fortsatt inverkan af en komposant, 

 som meddelar vattenpartiklarne acceleration åt något visst håll, för att till slut ändra 

 riktningen hos en fritt framflytande hafsström, såsom man kan finna af jemförelsen med 



1) Se Ekman: On the general causes of the ocean currents. Nova Acta Reg. Soc. Usp. Ser. III. 

 (1876), p. 28. 



^) Denna specialundersökning finnes å sid. 74 — 75 i detta arbete, till hvilken vi hänvisa. 



