KONGL. SY. VET. AKADEMIENS HANDLINGAE. BAND. 24. N:0 II. 141 



den af böjning, som joi'drotationens ringa kraftkomposant framkallar.^) På de djupare la- 

 gren åter verkar den arbetsförmåga, som innebor i hela den framflytande massans rörelse- 

 energi, hvilken genom friktionens förmedling framkallar en motström i de undre djupa 

 lagren. \i funno denna verkan af Baltiska strömmens vestra gren, hvilken på ganska 

 kort och noga bestämbar tid skjutit ut i Skagerack förbi Skagens udde, yttra sig inom 

 oväntadt kort tid — 8 dagar — på ett djup af 100 Meter utanför Skagen, oaktadt det 

 utströmmande ytlager, som hade frambragt denna verkan, ej hade mer än högst 10 — 15 Meters 

 tjocklek. Ja, än mer; detta tunna lager hade förmått att lyfta vatten af 35 °/(,o salthalt, 

 hvilket midt emellan Skagen och Christiansand endast når till 150 Meter från ytan, ända 

 upp öfver de inre Skagensrefven, der det vid månadens slut träffades under fyrskeppet 

 på endast 40 Meters djup. Hela formationen af vattenlagren i sektionen Skagen — Chri- 

 stiansand tyder på mycket djupgående reaktionsverkningar af det turma ytlager, som Bal- 

 tiska strömmens vestra gren — hvilken dertill är intermittent om vintern med vindrikt- 

 ningen — utsänder V. om Skagen. Vi funno, att det saltaste vattnet endast genom dessa 

 reaktionsströmmar inkommer i Kattegat, och att detta företrädesvis sker om sommaren, 

 då ytströmmen, som går ut ur Kattegat är starkast, alldeles som förhållandet är i Göta 

 elf vinter och sommar, se tig. 4 A och 4 B, pl. III. Vestliga vindar förmå visserligen 

 under vintern drifva in vatten från Skagerack i Kattegat, såsom skedde under början af 

 Febr. 1890, men detta vatten var endast ytvatten från Skageracks mynning af 32, 33 °/„„ 

 salthalt. Dessa- vindars verkning hade alltså icke sträckt sig till så djupa lager, som 34 

 och 35 vattnet. Dessa sattes först i ingående rörelse mot Skagen, då de östliga vindarne 

 hade detacherat en gren af Baltiska strömmen ut öfver Skageracks-djupet och dess vatten 

 fått utöfva sin reaktionsverkan. 



Vi fördes härigenom på den tanken att tillse, huruvida den Baltiska strömmen under 

 sitt lopp mot Atlanten passerade flera sådana punkter, der en klyfning eller ansats till 

 klyfning förefanns, hvilken liksom vid Skagen kunde gifva anledning till ingående reak- 

 tionsströmmar från vester i de djupa lagren. Vi funno, att en dylik klyfningspunkt, lik- 

 nande den vi funnit om vintern utanför Kattegats mynning, under sommaren förefinnes 

 utanför Norges kust, vid Norska rännans mynning. 



Den Baltiska strömmens utseende under sommaren visas af kartan å plansch IX, 

 utlagd efter Pommeranias, Vöringens, Dracheexpeditionens resultat samt, hvad Skagerack 

 och Kattegat beträffar, efter de bestämningar, som gjorts i Juni — Juli 1876 af G. Ekman 

 och följande året vid samma tid af F. L. Ekman. Det utflödande vattnet intager nu nästan 

 hela Kattegats och Skageracks yta samt har en bredd vid ytan, nästan lika stor som Norska 

 rännans utefter Norges vestkust och klyfver sig vid denna rännas mjaming i en vestlig 

 gren, som går ut öfver Ishafsdjupet och en östlig kustström utefter 'Norge (se äfvenledes 

 ToRNCES karta öfver salthalten, hvilken vi delvis reproducerat i plansch IX). 



Jemför inan denna formation med den, som om vintern under östliga vindar ut- 

 bildar sig vid Kattegats rännas utmynning uti Skageracks-djupet, hvilken efter våra ob- 

 servationer i Februari 1890 är af bildad på plansch X och II, så finner man en slående 

 likhet såväl uti hvad vi skulle vilja kalla terrängförhållandena å båda ställena, som uti 



') Se den utredning, som P. Hoffmann ger häraf i: Zur Mechanik der Meereströraungen, p. 12, 

 Berlin 1884. 



