142 



det sätt, hvarpå strömmen begagnar sig af dessa terrängförhållanden. Kattegatsrännan 

 och Skageracksdjupet motsvaras i plansch IX vid 63 breddgraden af Norska rännan och 

 Ishafsdjupet, Skagensbanken af yttre Nordsjöplatån. Skilbiaden är egentligen, att ut- 

 rymmet vid Norska rännans utmynning i Ishafsdjupet är mycket friare och större åt alla 

 häll än vid Kattegatsrännan s mynning mot Skageracksdjupet. I stället för djup af 75 — 

 100 M. har man här 200 — 400 Meter, i stället för det begränsade utrymmet mellan Ska- 

 gens udde och Bohuslän öppnar sig här för den Baltiska strömmen det stora området 

 mellan Shetland och Norge, och i stället för det grunda Skagensrefvet med 60 Meters djup 

 finnes här, såsom djupkurvorna i våra kartor angifva, den vidsträckta yttre Nordsjöplatån 

 af intill 200 Meters djup. Men just denna skillnad i terrängen förklarar den tendens till 

 klyfning och spridning af sina vattenmassor, som Baltiska strömmen erfar om sommaren 

 vid 62 breddgraden. Ty samma klyfning inträffar hos strömmen äfven vid Kattegats myn- 

 ning, fast icke om sommaren, då dess vattenmassa vanligen tar i anspråk hela utrymmet 

 mellan Skagen och Sverge, men väl om vintern, då vattenmassan är betydligt mindre, 

 och, ifall vindförhållandena medgifva, fiinner tillräcklig plats vid Kattegats mynning att 

 klyfva sig på det sätt kartorna i plansch II och IX visa. Det är så vi förklara den omiss- 

 känliga likhet i saltkurvornas förlopp uti ytlagren, som de Norska iakttagelserna och kar- 

 torna från 62 — 63 breddgraden under sommaren 1.S76 — 77 visa, jemförda med våra iakt- 

 tagelser från 13 — 28 Febr. 1890 och kartorna i plansch II och IX. Samma formation hos 

 ytlagren, som undantagsvis inträffar i Skagerack under vintern, torde vara den normala 

 under sommaren vid 63 — 64 breddgraden. Nu är den effekt en sådan strömklyfning i 

 ytan frambringar på de djupa lagren noggrant studerad i Kattegat och Skagerack af vår 

 expedition, och består deruti, att den utfallande vestra strömgrenen drager in en särskild 

 undei"ström från vester, hvilken passerar öfver Skagens ref och ofta återfinnes såsom ett 

 saltare lager på yttre (vestra) sidan af Kattegats ränna. Det ringa djupet på vestra ban- 

 ken eller sluttningen af denna ränna föranleder det egendomliga förhållandet, att den in- 

 dragna reaktionsströmmen kan utdrifvas igen af samma ström, som framkallat densamma, 

 när dess vattenmassa växer till sådan tjocklek, att underströmmen icke längre får plats 

 mellan densamma och botten, såsom skedde utanför Jutlands östra kust och i Lffisö ränna 

 d. 12 — 14 Febr. 1890, hvarigenom den frän V. inkommande underströmmen öfver Ska- 

 gens ref blir intermittent. Något sådant torde icke gerna kunna inträffa vid Norska rän- 

 nans vestra sida, ty yttre Nordsjöplatån är tillräckligt djup (200 Meter) och bred, att 

 tillåta underströmmen obehindradt tillträde till rännans yttre (vestra) kant och inström- 

 ningen af oceaniskt vatten från Shetlandstrakten behöfver fördenskull aldrig blifva inter- 

 mittent, såvida icke sjelfva anledningen till den vestliga eller nordvestliga underströmmen, 

 hvars vattenmassor vi uti alla Drache-profilerna finna bekläda Norska rännans yttre kant 

 och botten, tidtals upphör. Detta kan tänkas inträffa under vintern, då den Baltiska 

 strömmen, såsom man ser på kartan i plansch X, hvilken är ritad efter direkta observationer 

 i Mars månad 1890 och 1891, genom förminskadt tillflöde reduceras till en jemförelsevis 

 smal kustström, hvars reaktionsverkan icke ens kan göra sig gällande utöfver hela Norska 

 rännans bredd och ännu mindre indraga någon undervattensström af Atlantervatten tvärt 

 öfver nordliga delen af Nordsjöns platå. Huru långt den Baltiska strömmen vintertiden 

 förmår framtränga längs Norges kust, och huruvida den vid Norska rännans mynning 



