144 PETTERSSON OCH EKMAN, SKAGERACKS OCH KATTEGATS HYDROGRAFI. 



salthalt efter passerandet af hvarje sådan brytningspunkt, besannar sig äfven här, ty det 

 är ett väl kändt förhållande, först påpekadt af F. L. Ekman 1870 och sedermera af 

 AcKERMANN m. fl., att hafsvattnet utmed Bohusläns kust är saltast norr om Hållö, d. v. s. 

 omkring Fjellbacka skärgård. Ackermann ser anledningen härtill deruti, att det inström- 

 mande vattnet från Nordsjön här svallar upp mot Bohusläns kust. Detta är naturligtvis 

 riktigt, men innebär ingen verklig förklaring, hvilken endast torde vara att finna uti den 

 omständigheten, att någon del af Baltiska strömmen här, under försöket att ändra rikt- 

 ning, förlorar sin hastighet och kinetiska energi, hvilken öfvergår uti acceleration af de 

 undre lagren uti deras rörelse upp mot kustbanken, hvarvid en del af dem uppblandas 

 med den återstående kustströmmen och gör sig bemärkt genom höjning af dess salthalt. 

 Den triangelformade ytans spets på kartan utanför Hållö å plansch II är en formation 

 af samma art som den kil af saltare vatten, som anträffades omkring stationerna Sn och 

 Sxi, eller NV. om station Aiv, eller i kartan å plansch IX vid 63 breddgraden. 



Vid hvarje sådan punkt föranleder den del af Baltiska strömmens vattenmassa, som 

 förlorar sin rörelseenergi under försöket att skilja sig från kustströmmen och flyta ve- 

 sterut, en inströmning i de undre lagren af vatten öfver Nordsjöplatåns botten och den 

 Norska rännans yttre kant. Naturligtvis skall denna inströmning vara starkast under som- 

 maren, då Baltiska strömmen är bredast och derföre har större tendens att detachera en 

 del af sin vattenmassa vesterut, och den form, som de inströmmande djupvattenlagren an- 

 taga, är särdeles karakteristisk. ') Allra mest typisk visar sig emellertid reaktionsströmmen 

 (se fig. 4A & B och 1 å pl. III) på båda sidor om Skagen vintertiden, då den framkallas 

 af den V. om Skagen utfallande grenen af Baltiska strömmen. Denna framkallai* tydligt- 

 vis en reaktionsström från mellersta Nordsjön, som öfver Norska rännans sydvestra ka,nt 

 tar riktningen in emot Jutska refvet, der den lyftes till så hög nivå, att den kan öfver- 

 skrida bankarne och tränga in i vesti^a Kattegat och Laesö ränna, åtminstone vid vissa 

 tillfällen. En annan reaktionsström af djupvatten från mellersta Nordsjön torde indragas 

 i Skagerack af den gren af Baltiska strömmen, som vid Lister tenderar att frigöra sig 

 från hufvudströmmen och utsänder tungformiga grenar vesterut, se pl. IX. Inflytandet 

 häraf torde sommartiden vara stöi"st, men äfven om vintern ansenligt, om man får döma 

 af de breda tungor af oceaniskt vatten, som äfven vid denna årstid sträcka sig tvärs öfver 

 Nordsjöns yta, förande Atlantiskt vatten från Shetland in mot Skageracks mynning (se 

 kartorna å plansch IX och X). Sålunda åstadkommer Baltiska strömmen indragning af 

 oceaniskt vatten på bottnen i Norska rännan och Skagerack på flera ställen af sitt lopp 

 både under sommar och vinter, dock ojemförligt mer under den förstnämda årstiden. I 

 fall Baltiska strömmen endast vore en kustström, skulle den endast förorsaka en reaktions- 

 ström i motsatt riktning mot sin egen, som, följande Norska rännan från dess mynning 

 ända in i Skagerack och Kattegat, skulle föra in vatten från Nordhafsbassinen och de Norska 

 bankarne in på bottnen af Skageracks djupa bassin och Kattegats djupa ränna, alldeles 

 som Göta elfs vatten drager in salt vatten från Kattegat långt in i sjelfva flodbädden, 

 under den utgående ytströmmen. Nu har under vintern Baltiska strömmen — på vissa 

 vigtiga undantag när — hufvudsakligen karakteren af en sådan kustström, och derför in- 



') Se Dracheprofilenia å plansch IX. 



