KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLIK6AR. BÄND. 24. N:0 II. 145 



kommer under vintern hufvudsakligen vatten norrifrån af det slag vi benämnt bankvatten 

 med salthalten 32 och 33, intill 34 **/„„, och ansväller i volym inne i Skagerack. Denna 

 ingående våg af bankvatten medför vigtiga följder för utvecklingen af det organiska 

 lifvet i hafvet vid Skageracks kuster, såsom vi redan visat. Under vintern verkar 

 detta vatten, som ifrån Norska vestkusten medför en relativt hög temperatur af öfver 3° 

 hos 32 vattnet och 4° och deröfver hos 33 vattnet, såsom en värmekälla vid ytan af den 

 centrala delen af Skagerack, med den påföljd vi å sid. 137 nämnt. Vid Sverges och Norges 

 kuster omkretsas och tillika öfverlagras denna tunga af 32 — 33 vatten af den Baltiska 

 ytströmmens kallare och lättare vatten, hvars bredd och tjocklek vi beskrifvit å sid. 60 — 61, 

 hvilken alltså flyter fram längs Skandinaviska halföns kust liksom i en ränna, hvars botten 

 och yttre sida utgöres af ett varmare lager af 32 — 33 vatten som går inåt i motsatt led 

 mot ytströmmen drifven af dess reaktionsverkan. 



På liknande sätt flyter vid motsatta sidan af Nordhafvet den Grönländska polar- 

 strömmen fram på en bädd af varmare Atlantiskt vatten, Irmingerströmmen, hvilken utan 

 tvifvel dragés in i Danmarksundet genom dess reaktion. ') Polarströmmen företer vissa 

 likheter med den Baltiska strömmen, dels deruti, att den är föränderlig från vinter till 

 sonnnar, dels uti analogien mellan det strömsystem som den väcker uti Atlanten och 

 det, som Baltiska strömmen framkallar uti Nordsjön o. s. v., men det skulle föra oss för 

 lång-t att här ingå på dessa analogier. 



Men på våren eller rättare mot slutet af vintern, någon gång tidigast i Februari 

 senast i April månad, ändrar sig förhållandet i Skagerack. Ifrån att vara hufvudsakligen 

 en kustström med vissa knutpunkter, der ansats till vestliga utgreningar visa sig under 

 vintern, svälla Baltiska strömmens vattenmassor ut till en volym, sådan att de fylla efter- 

 hand hela Kattegats och Skageracks yta. Derigenom öfvertäckas till en början först 32 — 

 33 vattnet, som under vintern utgjort ytvattnet i centrala Skagerack, med kallare vatten, 

 och denna, tidpunkt är ytterst gynsam för inträdandet af en kall period med isbildning 



0. s. v. mot sjelfva slutet af vintern, men efterhanden ökas det fäi-skare vattnets massa 

 och temperatur i Skagerack, så att det förtränger 32 — 33 vattnet från området och sjelf 

 intager dess plats. Baltiska strömmen har nu svällt ut till en betydligt större bredd och 

 eger större hastighet och har derigenom fått större benägenhet för att detachera grenar 

 mot vester, hvilka framkalla en inströmning ])å djupet af saltare vatten in i Skagerack. 

 Det vattenlager, som först påverkas af den alltmer växande strömmens reaktion, är det 

 vidsträckta lager, som står i ytan närmast Norska rännan å Nordsjöns platåer och har 

 en salthalt af mellan 34 och 35 V,,^, men dernäst kommer ordningen till det Atlan- 

 tiska vattnet från Shetland, som indrages öfver Nordsjöplatån och Norska rännan, så 

 som flgurerna å plansch IX visa. Sålunda komma om sommaren de undre vattenlagren 

 (intill 34 "/q^) att ansvälla inne uti Skagerack och bankvattnet att aflägsnas. Emellan 34 

 vattnets nivå och ytströmmen blir så föga plats qvar för det under vintern så mäktiga 

 32 — 33 vattnet, att man endast med stor svårighet lyckas träffa dess tunna lager med 

 vattenhemtaren midt i Skagerack. 



^) Se A. Hambeeg: Hydrografisk-keiniska iakttagelser under den Svenska expeditionen till Grönland 1883. 



1. Tafl. II. Bihang till K. S. V. A:s Handl. Bd. 9. N:o 16. (1884.) 



K. Sv. Vet. Akad. Handl. Band. 34. N:o 11. 19 



