JL ett nyligen utgifvet arbete 1 ) har förf. sökt visa, att vinden har mycket stort in- 

 flytande på hafvets strömsättning. Om ock ej enda orsaken till de hydrodynamiska 

 företeelserna i hafvet, synes den dock vara en af de viktigaste. Förf. har i nämnda 

 arbete sökt på grafisk väg bevisa, att då starka ostliga (NNE — SSE) vindar äro rådande 

 i Östersjön, så härskar alltid utgående ytström i Öresund, Balt och Kattegatt; och då 

 starka västliga 2 ) (WSW — NNW) vindar äro förhärskande i Nordsjön och Skagerack, så blir 

 ytströminen ingående i Öresund, Balt och Kattegatt och strömstyrkan är approximativt 

 proportionell med vindens styrka. 3 ) 



Denna åsikt, att vinden är den förnämsta orsaken till hafvets strömsättning, är 

 ingalunda ny, den har tvärtom varit mycket allmän sedan århundraden tillbaka, men 

 först mot slutet af förra århundradet framställdes en vetenskaplig teori för densamma 

 genom K. Zöppritz, som med stöd af O. E. Meyers bestämning af friktionskoefficienten 

 för hafsvatten uppställde en formel för vinddriftströmmar, då vinden genom friktion 

 försätter ytlagret i rörelse och detta sedan genom friktion rycker med sig under- 

 liggande lager. 



Strömmätningar från olika fyrskepp hafva emellertid visat, att friktionsströmmar 

 äro, åtminstone inom det baltiska hydrografiska gebitet, mycket sällsynta och af ringa 

 mäktighet. Under det Zöppritz' formel för friktionsströmmar förutsätter att ytlagret 

 skall hafva mycket stor hastighet, som därefter mycket hastigt aftager mot djupet, har 

 det visat sig vid direkta observationer, att maximalhastighet hos hafsströmmar ingalunda 

 alltid finnes vid ytan, utan den kan äfven, i Stora Balt vid Schultz' grunds fyrskepp som 

 regel, finnas djupare ned. A andra sidan aftager alltid strömmens hastighet mycket 

 långsamt mot bottnen, och med de täta omkastningar i vindriktning, som förekomma inom 

 det baltiska gebitet, torde det vara svårt att tänka sig, huru några vinddriftströmmar af 

 större mäktighet skulle kunna uppstå. 



r ) On the laws of movement of sea-currents and rivers, Norrköping 1898. Ett fåtal exemplar kunna 

 ännu erhållas af förf. 



2 ) Det är med afsikt, som förf. underlåtit att medräkna äfven SW och SSW vindar, hufvudsakligen på 

 grund af Skageracks geografiska läge. 



3 ) Såsom af den grafiska framställningen i cit. arhete synes, är öfverensstämmclsen synnerligen god för 

 vinterhalfåret, då vindarna hafva sitt maximum af styrka. För sommarhalfåret är överensstämmelsen mellan 

 vindkurva och strömkurva mindre god. Sedan de danska nautisk-meteorologiska ohservationerna hlifvit in extenso 

 publicerade från och med 1897, har förf. funnit för åren 1897 — 1902, att äfven under sommarhalfåret strömmen 

 vid Drogden noga följer med vindkurvan för Drogden och växlar i riktning och styrka med den. Då nu lokal- 

 vinden vid Drogden torde gifva ett approximativt uttryck för vindens växlingar i nära liggande haf, så är det 

 sannolikt, att om sommaren beror Öresundsströmmen ej af vindförhållandena i östra och norra Östersjön och ej 

 heller af vindfördelningen i Nordsjön utan företrädesvis af vindförhållandena i Kattegatt och Skagerack. För 

 sjöfarten vore en fullständig utredning af dessa relationer emellan vind och ström af stor vikt. 



