24 



A. W. CRONANDER, OM YTSTRÖM OCH B0TTENSTKÖM I KATTEGAT. 



är, att de nautisk— meteorologiska observationer, som sedan snart ett fjärdedels århundrade 

 ägt rum på svenska och danska fyrfartyg, ej äfven omfattat hafsströmmens riktning och styrka 

 på olika djup, då ju ett mycket rikhaltigt material nu funnits att tillgå. 1 ) Det material förf. 

 lyckats skaffa sig är ju alltför ringa och blott afsedt att visa, hvilket tacksamt fält, som 

 här finnes att bearbeta för den nautiska forskningen. 



Men huru kommer bottenlagret genom Kattegat och in i Östersjön? Antager man, 

 att bottenlager och ytlager vanligen följas åt och bilda en gemensam ström, så kan, då 

 utgående ström förekommer oftare än ingående ström, ej förklaras huru detta salta botten- 

 lager kan föras söderut mot Östersjön, såvida ej hastigheten i bottenlagret är större vid 

 ingående ström än vid utgående ström. I nedanstående tabell finnas sammanförda medel- 

 talen för utgående ström och ingående ström, samt differensen dem emellan. Det visar sig 



Utgående ström 



Ytan. 







D j u 



P i 



m e t 



e r : 







5 



10 



15 



20 



25 



30 



35 



40 



57.8 



53.7 



42.9 



33.i 



29.0 



24.5 



19.9 



19.6 



17.1 



Ingående » 



58.8 



61.5 



54.9 



44.2 



32.8 



26.5 



23.1 



20.2 



17.4 



Differens 



1.0 



7.8 



12.0 



108 



3.8 



2.0 



32 



0.6 



0.3 



därvid, att ingående ström ofta har större hastighet än utgående ström, och isynnerhet på 

 10 och 15 meters djup är denna skillnad betydlig. Det finnes alltså en möjlighet att botten- 

 lagret på detta sätt, om ock långsamt, kan föras genom Kattegat, helst konvection inom det 

 salta bottenlagret ingalunda är utsluten. För öfrigt förekommer ju 30 °/oo salt stundom 

 i ytlagret. 



Hvad Öresund beträffar har förf. redan år 1876 funnit, 2 ) att vid stark ingående 

 ström kan hela sundet fyllas med saltvatten af 20 °/oo, som, sedan det passerat trösklarne 

 i Drogden och Flintrännan, kan sjunka ned i Östersjön och bilda dess salta bottenlager. 



Villdllppdi^mlling•, en orsak till hafvets strömsättning. 



Tyska hydrografer hafva länge under benämningen Windstau betecknat vindens 

 inverkan på hafvets vattenstånd. Denna inverkan skönjes tydligt äfven vid en öppen 

 kust, men kan i instängda hafsbukter antaga storartade dimensioner. Man har sökt för- 

 klaringen däruti, att vinden genom friktion drifver vattnet mot kusten och på detta sätt 

 uppdämmer vattnet mot stranden, hvarigenom vattenståndet måste stiga. Men äfven på 

 ett annat sätt kan vinden åstadkomma nivåförändringar i hafvet. Då nämligen sjögången 

 blir starkare, så kommer en tidpunkt, då hvarje våg kastar sitt vågberg öfver på nästa 

 vågdal. Man har ju länge vetat, att en skeppsbåt kan fyllas med vatten, genom att på 

 detta sätt en mäktig vågkam kastas öfver båten, och då man i storm länsar undan vinden, 



*) Ett förslag till sådan undersökning framställdes visserligen, men det förkastades tyvärr. 

 2 ) Ofvan cit. afh. sid. 14. 



