28 A. W. CKONANDER, OM YTSTRÖM OCH BOTTENSTKÖM I KATTEGATT. 



skarpa kanter, h varvid alltid en del af vågkammen kastades öfver flottören och samlades 

 i cylindern i dess midt. Det var meningen att försöka uppmäta, huru stor del af vågen 

 som på detta detta sätt kastadas fram af vinden, men därvid yppade sig den svårigheten, 

 att det ej var lätt att få upp apparaten redan efter det den första vågen hade träffat 

 den. Genom någon modifikation af apparaten torde dock äfven vattenmängden kunna 

 approximativt bestämmas. 



Dessa apparater hafva äfven blifvit använda i dyning, då stiltje eller mycket laber 

 vind funnits, och då visade det sig, att flottören följde med vågorna utan att något vatten rann 

 in i cylindern. Äfven visade det sig, att de vågor, som framkallas af fartyg i gång, ej 

 heller gåfvo brytande vågkammar, och intet vatten kom då in i cylindern. I dessa båda 

 fall synes Webers vågteori vara riktig, och vattenmolekylerna röra sig i slutna banor, 

 men i hafvet, då vinden ej är alltför svag, synes däremot i regel detta ej vara förhållandet. 



I det föregående hafva vi funnit, att vinden genom friktion blott framkallar en 

 rörelse i själfva vattenytan, som blott efter mycket lång inverkan af samma vind kan 

 blifva af någon mäktighet. Men sådan längre inverkan af samma vind förekommer endast 

 ytterst sällan, i det vinden vanligen inom kort tid kastar om till vind af motsatt riktning, hvar- 

 före de mäktiga hafsströmmarne svårligen kunna förklaras på detta sätt. Förf. har sökt upp- 

 visa, att genom vindens inverkan på vågkammarne en förflyttning af stora vattenmassor i 

 vindens riktning bör kunna tänkas och därigenom vinduppdämning i öppna hafvet vara 

 möjlig. 



Från flera håll har framkastats den tanken, att lufttrycket direkt borde utöfva en 

 stor roll i hafvets dynamik. Det är äfven själfklart, att lufttryckets fördelning skall 

 hafva ett visst inflytande på hafvets rörelser. Och då man en gång kan kvantitativt 

 behandla problemet om hafvets strömsättning, så måste nog äfven den faktorn medtagas. 

 Förf. har nu blott sökt uppvisa, att vinden och cläraf förorsakade nivåförändringar i hafvet 

 spelar härvid den största rollen. Redan i slutet af 1870-talet sökte förf. beräkna medel- 

 lufttrycket för hvarje dag i Östersjön och Nordsjön och jämförde dessa siffror med medel- 

 värdet för ström i Öresund och Belt, men differenserna i lufttryck voro vanligen så 

 obetydliga, att man svårligen i dem kunde söka den hufvudsakliga orsaken till ström- 

 sättningen i Öresund och Belt. Till en viss grad sammanfalla ju till tiden växlingarna i 

 lufttryck och vind, så att det är svårt att få ett uttryck af hvarderas inverkan, men 

 mycket distinkt framträdde det oaktadt sambandet mellan vind, ström och vattenstånd. 



Förf. har trott sig böra framlägga dessa studier, så ofullständiga de än äro, för 

 offentligheten, då det vore i hög grad önskligt att uppmärksamheten, mera än hittills 

 varit fallet, riktades på direkta undersökningar af hafvets strömmar på olika djup, så 

 att de olika teorierna måtte få ett fast underlag att stöja sig på och därigenom möjlighet 

 till deras bekräftande eller förkastande beredas. 



I första rummet torde då uppmärksamheten böra riktas på de fasta stationerna i 

 hafvet, på fyrskeppen, där åtminstone på alla viktiga punkter alltid andra klassens stationer 

 borde upprättas och omfatta samtliga hydrografiska fenomen, äfven strömsättningen på 

 olika djup. Att med strömkors erhålla observationer öfver sti^mriktning och ungefärlig 

 styrka för hvarje vakt (4 timmar) torde erfordra föga tidsuppoffring och lätt kunna 

 erhållas. För noggrannare uppmätning af strömmens hastighet har man sedan att välja 



