10 W. LILLJEBORG, SVENSKA ARTER AF FAMILJEN HARPACTICIDAE. 



grenens 2:dra led vid spetsen har dels ett tagglikt och mer eller mindre böjdt utskott och 

 dels innanför detta 2:ne långa borst. Fötterna af 5:te paret äro mycket mindre än de 

 lios honan. Basalledens inre flik är helt liten och rudimentär samt bär endast 2:ne 

 tagglika borst, af hvilka det yttre är helt kort, så att dess längd innehålles flera gånger 

 i den samma af det inre d:o. Den 2:dra leden är rundadt-oval och bär i kanten 5 tagg- 

 lika borst, af hvilka de 2:ne större (det inre dock störst) sitta i spetsen af leden, ett 

 helt litet strax innanför dem, och 2:ne, betydligt kortare än de 2:ne apicala, i yttre 

 kanten. ^) 



Hanens färg liknar honans, ehuru han ofta har mera rödbrun anstrykning. 



A tab. I, fig. 6 lemnas en af bildning af dess larv {Nauplius) i l:sta larvstadiet 

 och sedd från undre sidan, under stark förstoring (360 ggr) och utan tryck. Dess längd 

 är 0,1 mill. Framtill har den ett rudimentärt öga. 3:ne par extremiteter äro tydliga, af 

 hvilka l:sta paret synes motsvara antennerna af l:sta paret, 2:dra paret både antenner af 

 2:dra paret och mandibler och 3:dje paret maxiller. För öfrigt synas äfven öfverläpp 

 (labrum) och analöppning. 



Denna art, som utgör typen både för underfamiljen och släktet, förekommer allmän 

 från Skåne till norra Norrbotten, hvarest jag tagit den vid Karesuando. Den träffas både 

 i mindre vatten, såsom träsk, vattenhål och dammar, och i större vatten, såsom gölar, 

 insjöar och strömmar, vanligen på mindre djup på dybotten och bland bottenvegetation 

 vid stränderna, men jag har någon gång anträffat den på ända till 20 famnars djup i 

 Mälarens fjärd Ekoln. Uti hafvet vid våra östra kuster har jag icke anträffat den. Den 

 förekommer i synnerhet under våren, försommaren och hösten samt början af vintern, 

 t. o. m. under tämligen tjock is, och jag har någon gång vid Upsala i Oktober månad 

 träffat den ytterst talrik tillsamman med arter af si. Simocephalus, hos hvilka den före- 

 kom i mängd inkrupen mellan skalvalvlerna och kroppen samt mellan fötterna, efter ut- 

 seendet, för att där söka näring. Hanen, som i allmänhet ej är fullt så talrik som honan, 

 fäster sig å henne med sina prehensila antenner af l:sta paret vid basen af de stora 

 stjertborsten. Den är icke synnei'ligen snabb i sina rörelser, men kan dock stundom göra 

 tämligen långa språng, ehuru den oftast rör sig krälande och stundom slingrande, med 

 starka böjningar af den smärte kroppen. 



2. Canthocamptus horridus S. Fischer. 



(Tab. I, fig. 7—9.) 



Corporis forma eidem speciei antecedentis fere omnino siniilis, rostro tamett superne 

 vise plus perspicuo. Segmentum, ultimum caudae ad hasin exteriorem ramorum caudalium 

 processu carens. Margo p>osterior operculi analis convexus et acideis simplicibus armatus. 

 Margo posterior segmentorum corporis graviter dentatus, et segmenta aculeis minutissimis 

 aspera. Årticuli a?itennarum l:mi paris 8. Ramus accessorius antennarum 2:di paris 

 uniarticulatus. Articulus 4:tus antennarum Inni paris maris valde incrässatus. Rami 



^) Denna led afviker betydligt från den af Scumeil leranade fig. 20. 



