KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 



36. n:o i. 33 



grenarne äro, såsom vanligt, mindre än de hos honan, ehuru af ungefär samme tjocklek. 

 Borst och taffsar å de samme öfverensstämma med dem hos honan. Antennerna af l:sta 

 paret ha-fva 4:de leden tämligen starkt förtjockad och konvex baktill. Fötterna af 3:dje 

 paret (fig. 18, den ena) afvika i sin bildning betydligt från dem af alla de föregående 

 arterna, ehuru de, liksom de hos dem, hafva den inre grenen treledad. Deras yttre gren 

 är jämförelsevis kort och tjock, med 2:dra leden störst och längst och med 3:dje leden i 

 allmänhet starkt böjd inåt och, såsom vanligt, med 2:ne grofve taggar i yttre kanten och 

 2:ne borst i den inre d:o samt en kort och en lång tagg och ett borst i spetsen. Deras 

 inre gren räcker nästan till midten af 2:dra leden i yttre grenen och afviker från den 

 hos föregående arter därigenom, att dess 2:dra led är väl så stor som dess 3:dje dioj och 

 har vid sitt nedre inre hörn en kort tagg eller tagglikt utskott, som ligger öfver ena 

 sidan af 3:dje leden, samt bär i spetsen ett kortare, tagglikt borst och ett längre d:o. — 

 Fötterna af 5:te paret (fig. 19, den ena) äro helt små och mycket mindre än de hos honan. 

 Deras l:sta led har en tämligen tydlig inre flik, som bär 2:ne grofve och korte taggar, 

 af hvilka den yttre är störst. Deras 2:dra led är liten och oval samt bär 3:ne kantborst, 

 af hvilka l:sta och 2:dra, räknade utifrån, äro små, och det 3:dje, som sitter på ledens 

 spets, är mycket större. 



Färgen liknar den hos honan. 



Uti färskt vatten har jag funnit denna art endast i Mälarens fjärd Ekoln, dels vid 

 Fyrisåns mynning och dels i en bukt vid den lilla ön Skärholmen. På senare stället har 

 den stundom varit talrik. Uti mindre salt vatten har jag tagit den dels vid Furusund i 

 Stockholms skärgård på sandig botten och dels vid Dalarö på 8 — 20 faumars djup på 

 dybotten. Dessutom har jag genom Doktor H. W. Munthe erhållit den från Bottenhafvet 

 vid Örnsköldsvik och från Vånafjärden vid Karlsborg, i närheten af Neder-Kalix, på 

 hvilket senare ställe den visat sig talrik. Dess förekomst i Ekoln kan därför betraktas 

 såsom en erinring om den tid, då hafvet sträckte sig dit upp, och den är där att anse 

 såsom en reliktform. Den har här erhållits stundom ut i November. Honorna äro tal- 

 rikare än hanarne. Den är stundom tämligen snalib i sina rörelser, ehuru den i allmän- 

 het i detta afseende liknar de andra arterna af släktet. 



9. Canthocamptiis pygmaeus G. O. Särs. 



(Tab. Il, fig. 20—22.) 



Forma corporis satis gracilis et elongata. Longitudo segmenti l:mi cephalothoracis 

 ejusdem latitudine major, tamen longitudine ceterorum segmentorum cephalothoracis una 

 minor. Caiida cephnlothorace multum brevior, et ejus segmentum l:mum segmentis duobus 

 sequentibus brevior. Segmentum, ultimum caudae seginento proxime antecedente brevius. 

 Operculum anale margine p)osteriore rotundato et in iiarte media aculeis simplicibus sat 

 magnis armato. Segmenta corporis ad marginem posteriorem denticulis carentes, eadem vero 

 caudae ante eundem marginem utrinque serie acideorum instructa. Rami caudales feminae 

 breves et crassi et marginibus lateralibus segmenti ultimi caudae breviores, margine exteriore 



K. Sv. Vet. Akad. Handl. Band 36. N:o 1. 5 



