46 W. LILLJEBORG, SVENSKA ARTER AF FAMILJEN IIARPACTICIDAE. 



Canthocamptus gracilis S. A. POPPB: Notizeu zur Fauna der Siisswasser-Beckeu des nordwestlichen 

 Deutschlands, mit besonderer Beriicksichtigung der Crustaceen; Abhaudl. d. 

 Naturwiss. Vereiue zu Bremen, Bd. X (Abdr.), Pag. 544-, Taf. VIII, Fig. 5 — 9. 



— 1889. 



Ophiocainptus sarsii ÅL. Mrazbk: Beitrag zur Kemitniss der Harpacticidenfauua des Susswassers ; Zoo- 



logische Jahrbucher; Abtheil fur Systematik, Geographie und Biologie der Thiere, 



7:ter Bd. Pag. 113, Taf. 6, Fig. 60—65. — 1893. 



t> »O. SCHMEIL: Deutschlands freilebende Siisswasser-Copepodeu, II Teil: Harpacticidae, 



Pag. 86, Taf. VI, Fig. 1—16. — 1893. 



? Moraria Anderson Smithi Thomas Scott: On some new or rare Scottisli Entomostraca, Annals and 



Magazine of Natural History, Ser. 6, Vol. XI, pag. 213, pl. VIII, figs. 1 — 14. 



— 1893. 



Beskr. — Honan. — Hennes längd, utan inberäkning af stjertborsten, Rr 0,6 — 0,72 

 inill.; vexlingen i längd hufvudsakligen beroende därpå, om kroppen är sträckt eller icke. 

 Kroppsformen är i allmänhet betydligt smärt och långsträckt, äfven om kroppssegmenten 

 icke äro utskjutna, utan sådana som de vanligen visa sig hos det lefvande djuret (tab. III, 

 iig. 11). Hos ett sådant exemplar innehålles största bredden öfver bakre delen af l:sta 

 hufvudbålsegmentet omkring 4'^/3 gånger uti kroppslängden, och hos ett utsträckt exem- 

 plar innehålles samma bredd omkring 5 gånger i den senare längden. För öfrigt är l:sta 

 hufvudbålsegmentet ungefär lika långt som bredt, och framtill är dess rostrum, sedt 

 ofvanifrån, tydligen antydt; och detta segment är alltid kortare, ehuru stundom mera och 

 stundom mindre, än de följande hufvudbålsegmenten tillsamman. Hos de icke utsträckta 

 exemplaren är stjerten, emot det vanliga förhällandet hos arterna inom detta slägte, något 

 längre än hufvudbålen, men hos de utsträckta är den något kortare än den samme. l:sta 

 stjertsegmentet är kortare än de 2:ne följande d:o tillsamman, och det sista stjertsegmentet 

 är tydligen kortare än det nästsista d:o. Analoperclet är betydligt vexlande, med hänsyn 

 därtill, att dess bakre kant i niidten är mer eller mindre utstående, och stundom ganska 

 skarpt (tab. III, tig. 11 & 12) och stundom trubbspetsigt tillspetsad och stundom där- 

 städes nästan afrundad. Det saknar taggar i kanten. Kro])pssegmenten hafva inga tänder 

 i sin bakre kant, men stjertsegmenten hafva å hvardera sidan intill den samme någre få 

 ytterst små taggar. Stjertgrenarne (fig. 12) äro tämligen långe och längre än sista stjert- 

 segmentets sidokanter, vid basen tämligen tjocke och bakåt jämnt afsmalnande och vid 

 spetsen tvärt afhuggne. A sin yttre kant bära de hvardera 2:ne tämligen långa och väl 

 åtskilda borst samt vid det främre af dessa en ytterst liten tagg och vid det yttre änd- 

 hörnet en eller ett par dylike taggar. A deras öfra sida och närmare deras inre kant 

 går från basen bakåt en upphöjd långsgående linia, slutande med en liten afsats i deras 

 inre kant närmare deras bakre ände. Den delen af stjertgrenarne, som är. mellan denna 

 linia och deras inre kant, synes vara något tunnare än den öfrige delen. Strax innanför 

 nämnde afsats är å öfra sidan ett borst sittande, hvilket vanligen är riktadt utåt och 

 ligger tvärs öfver stjertgrenarnes bakre ände. Vid denne ände äro, såsom vanligt, 2:ne 

 stora och ett mindre borst fastade. De 2:ne stora borsten äro vid basen förtjockade samt 

 äro icke af någon betydlig längd, och det yttre af dem har ungefär hälften af det inres 

 längd, och det senare är endast något mera än hälften så långt som stjerten. Det lilla 



