48 W. LILLJEBOEG, SVENSKA ARTER AF FAMILJEN HARPACTICIDAE. 



Hanen. — Hans längd, utan inberäkning af stjertborsten, är 0,5 mill., och han är 

 således icke obetydligt mindre än honan, men knappt smärtare än hon. Analoperclet är 

 trubbigt eller trubbspetsigt eller stundom nästan afrundadt. Antennerna af l:sta paret 

 hafva 4:de leden medelmåttigt förtjockad. Fötterna af l:sta paret likna dem hos honan, 

 och de af 2:dra — 4:de paren hafva den yttre grenen lik den hos henne, men den inre 

 d:o olik hennes, ehuru de af 3:dje paret, liksom hos henne, hafva denne gren tvåledad. 

 Den inre grenen af fötterna af 2:dra paret räcker ungefär till slutet af 2:dra leden i yttre 

 grenen. Dess l:sta led är mycket tjockare än den 2:dra d:o och har i sitt nedre inre 

 hörn ett helt litet tagglikt borst. Den 2:dra leden bär vid spetsen utåt ett kortare tagg- 

 likt borst och innanför det ett längre d:o. Den inre grenen af fötterna af 3:dje paret 

 har äfven den l:sta leden betydligt tjockare än den 2:dra d:o och bärande i nedre inre 

 hörnet ett kort tagglikt borst. Dess 2:dra led bär i inre kanten närmare spetsen ett långt, 

 tillspetsadt, tagglikt utskott och nedom det i spetsen 2:ne borst. ^) Den inre grenen å 

 fötterna af 4:de paret räcker ungefär till slutet af 2:dra leden af yttre grenen och har i 

 inre kanten af l:sta leden nära nedre inre hörnet ett kort borst. Dess 2:dra led är längre 

 än den l:sta d:o och tillspetsad, och bär i inre kanten 3:ne borst, af hvilka det l:sta är 

 kort och tagglikt, samt i spetsen en vid basen tjock och där utanför böjd tagg. 3:dje 

 leden af den yttre grenen bär i inre kanten, liksom hos honan, ett helt litet borst. 

 Fötterna af 5:te paret äro mycket små. Den l:sta ledens inre lob eller flik är liten, men 

 nästan lika långt utskjutande som den 2:dra leden och med tvär spets, som bär 2:ne korte 

 och nästan lika långe taggar. Dess 2:dra led är rundadt-oval och bär 6 kantborst, af 

 hvilka det yttersta är mycket litet och fint, och af de andra, som äro gröfre, är det 4:de, 

 utifrån räknadt, störst och längst. — Färgen liknar den hos honan. 



Denna art är, så vidt jag erfarit det, inom Sverige ytterst sällsynt, och jag har 

 blott anträffat den på ett enda ställe i närheten af Upsala, nämligen i den så kallade 

 Kungsparken i en mindre vattenhåla, som under sommaren alltid uttorkas. Här har den 

 blott erhållits ett par år, dels långt ut i November under isen och då någon gång täm- 

 ligen talrik, och dels under våren i April, ehuru fåtalig, och äfven då under isen. Den 

 förekom där i sällskap med Cyclops crassicaudis. Den är särdeles trög i sina rörelser, 

 och dess ringa storlek gör, att man lätt förbiser den. För öfrigt är den funnen i Norge, 

 Tyskland, Böhmen och Scotland. 



13. Canthocamptus Schmeilii Mrazek. -) 



(Tab. III, fig. 15—18.) 



Corporis forma satis gracilis et elongata, quamvis secundum segmentorum contrac- 

 tionem vel extentionem quodammodo variahilis, et magna ex parte eidem speciei proxime 

 antecedentis similis. Segmentum limum cephalothoracis feminae fere aeque longuvi ac latum 

 vel paullo longius quam latius, antice rostro, superne viso, imperspicuo; et hoc segmentum 



^) Enligt SCHMEIL skulle utskottet sitta å yttre sidan. 



-) Under mina offentliga föreläsningar 1881 öfvor dessa djur har jag benämnt denna art C. monothrix n. sp. 



