34 HJALMAR MÖLLER, BORNHOLMS FOSSILA FLORA. GYMNOSPERMER. 



Pagiophyllum Johnstrupi å taflan 14, figur 4, skulle jag enligt hans egen definition vilja 

 hänföra till P. Steenstrupi. 



Arten beskrefs af Bartholin från Bagaa eldf;ista lera, där den nog är en af de van- 

 ligaste arterna. Själf har jag samlat en mängd exemplar såväl å den hvita som den gul- 

 aktiga eldfasta leran därstädes. Från samma lokal finnas i Riksmuseet exemplar, tagna 

 af Nathorst 1876, A. F. Carlson 1883 och 1885 samt af G. Andersson 1890. I Lunds 

 Universitets Geologisk-Mineralogiska Institutions samlingar finnas exemplar i en hvit lera 

 från Hasle Kulvierk, samlade 1883 af A. F. Carlson. 



Pagiophyllum Johnstrupi Bartholin. 



1894. Pagiophyllum Johnstrupi; Bartholin, Nogle i den bornh. Juraforra. forekomraende Planteforsteninger. 2 



j. Sid. 102. Tafl. 6, Fig. 3, 5, 6, 7? 



Om denna art säger Bartholin: »afviger fra den foregaaende Art» {Pagiophylbim 

 Steenstrupi), »som den i övrigt synes at vaere na^r beslisgtet med, ved, at de la^ngere, 

 retvinklet udstaaende Blade her ere noget smallere og tydeligt tilspidsede.» 



Afven denna arts blad hafva en tydlig medelnerv, som dock icke alltid synes, då 

 bladen oftast äro hoptryckta fi^ån sidorna, så att medelnerven bildar liksom en liten köl. 

 Stundom kan man (Tafl. 5, Fig. 16) bland bladen af vanlig form se ett sådant, som är 

 betydligt afvikande, äggrundt. Under det att de vanligen förekommande bladen äro om- 

 kring 1 mm. breda, hafva dessa en bredd af 3,5 mm. och äro samtidigt något kortare. 

 Om dessa bredare blad stått i något förhållande till blomdelarne, har jag ej kunnat af- 

 göra. Angående artens förhållande till Pagiophyllum Steenstrupi Barthol., se denna. 



Ej heller denna art är känd utom Bornholm, där den af Bartholin uppgifves från 

 Bagaa, hvarest den uppträder synnerligen talrikt — kanske talrikare än Pagiop)liylln.m 

 Steenstrupi — i den hvita leran. Här har den samlats af Nathorst 1876, A. F. Carlson 

 188.5 och af G. Andersson 1890. Själf har jag funnit den i stor mängd. I Lunds Uni- 

 versitets Geologisk-Mineralogiska Institutions samlingar finnas exemplar af arten från den 

 hvita leran vid Hasle Knlvajrk, samlade 1876 af B. Lundgren. Bartholin uppgifver arten 

 äfven ifrån Nebbesandstenen. 



Taxites Brongniart. 



Taxites J suhzamioides n. sp. 



Tafl. 6, Fig. 4, 5; Tafl. 7, Fig. 16. 



De yttersta grenarne äro i förhållande till de stora bladen synnerligen smala, en- 

 dast omkring 2 mm. i diameter. Bladen äro utstående, spiralställda, mer eller mindre 

 tätt sittande samt äro något nedlöpande på grenen. Till formen äro de smalt lancettlika 

 med ganska bred bas, stundom något litet skärformigt böjda, samt afsinalna ända från 

 basen ut tilL spetsen. De kunna uppnå en längd af ända till 30 min., under det att 

 bredden vid basen varierar melhin 2,5 — 4 mm. Medelnerven är ganska kraftig och genom- 

 löper hela bladet. Endast sterila grenar hafva anträffats. 



