10 G. KOLTHOFF, ÖM NORRA POLARTRAKTERNAS DAGGDJUR OCH FÅGLAR. 



således, att modern förde in de äldre ungarna i denna gång, när hon var färdig sätta 

 ny kull. 



I helt olika boningar träffades, som nämndt är, de äldre hanarna. Deras gångar 

 voro enkla, vanligen med endast en utgång, och saknade bo. Längst in i gången, eller 

 stundom i en utvidgning på sidan, påträffades exkrementerna. Dessa förekommo dock i 

 vida mindre mä,ngd uti hanarnas gångar än i honornas, hvilket talar för, att hanarna ofta 

 gräfva sig nya gångar och flytta undan, när näringsämnena börja tryta närmast bostaden. 



Endast sällan sågos djuren vara ute på vandring. Vanligen betade de så nära sin 

 gång, att de vid fara lätt kunde nå denna. Vid ett par tillfällen, båda nattetid, såg jag 

 äldre individer, som voro ute på längre ströftåg. När dessa upphunnos, satte de sig ej 

 till motvärn, så som den skandinaviska lemmeln brukar göra, utan sökte dölja sig i när- 

 maste gömställe. 



Ofvanpå marken funno vi ofta andra bon, som djuren vintertiden byggt under 

 snön, och som, sedan snön smält bort, lågo helt öppet. Dessa bon voro klotrunda, af 

 15 — 22 cm. diameter och byggda af fint söndergnagdt, torrt gräs. De hade vanligen 

 endast en ingång, och rummet inuti var så litet, att det sannolikt varit bebodfc af endast 

 ett djur. Närmast boet syntes märken efter gångar, som gått ofvan jord, under snön, 

 och kring dessa var föregående års växtlighet afäten. 



Det är ej troligt, att detta djur ligger i något slags vintersömn. Det förhållandet, 

 att det anlägger en särskild, hvitaktig och tjock vinterpäls, talar däremot. Man har äfven 

 sett den i rörelse midt på vintern, och under >.Germanias» öfvervintring vid Sabineön sågos 

 ofta dess spår ofvanpå snön. ^) Detsamma uppgifves af Bay från danskarnes öfvervintring 

 i Scoresby sund 1891- — 1892. »Dess spår sågos hela vintern igenom», säger han;^) »den 

 är obetingadt ett nattdjur, emedan den annars icke skulle undgått att blifva sedd; dess 

 spår funnos städse om morgnarna i närheten af stationen och skeppet, ja, en natt hade en 

 lemmel till och med gått ombord på detta». Att det samlar vinterförråd är mycket sanno- 

 likt, och därför tala de iakttagelser, som blifvit gjorda på de af mig i fångenskap hållna 

 exemplaren. Troligen samlas i så fall vinterförråden i någon gång under snön, då den ej 

 kan rymmas inuti de jämförelsevis små boen, och där ej syntes spår efter några förråder. 



Det visade sig, att alla grönländska växter, som funnos på samma lokal som lem- 

 larna, förutom dvärgbjörk, tjänade dem till föda. Dvärgbjörken kring djurens bostäder 

 var ej angripen af dem, och de infångade exemplaren vägrade att äta dvärgbjörkens blad 

 och kvistar. Däremot föredrogo de blommor och blad af Dryas framför andra växter och 

 åto äfven gärna bladen af det arktiska videt. 



Hvad beträffar den grönländska lemmelns fortplantning, så anträffades ungar af 

 endast tvenne olika storlekar, och jämförda med sedermera i fångenskap födda ungar, 

 visade det sig, att de äldre ungarna, hvilka vid vår ankomst till Mackenziebukten voro af 

 ungefär samma storlek, voro omkring 5 veckor gamla. Det är således tydligt, att denna 

 lemmel föder tvenne kullar årligen, första kullen födes sista hälften af juni månad och 

 andra kullen omkring 5 veckor senare och således i slutet af juli eller början af augusti. 



1) Die zweite Deutsche Nordpolarfahrt, p. 165 



2) Meddel. om Grönland, Heft 19, p. 15. 



