KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 36. N:0 9. 11 



I fångenskap visade det sig, att honan går dräktig omkring 18 dagar, och att hon parar 

 sig på nytt omkring 16 dagar efter det första kullen blifvit född. Vanliga antalet ungar 

 i kullen var 3, mer siVllan 4 och endast vid ett tillfälle 5. 



De infångade lemlarna blefvo fort tama. Ungarna åto genast, efter sedan de blifvit 

 fångade, Dryasblommor ur min hand. I fångenskap trifdes de bra tillsammans och gjorde 

 ej, som vår svenska lemmel, försök att äta upp hvarandra. När de gingo, tryckte de sig 

 platta mot marken, och deras kropp var då betydligt mera bred än hög. Ofta reste de 

 sig på bakfötterna och kunde sålunda gå ett litet stycke på två fötter i upprätt ställning. 

 Efter min hemkomst till Uppsala fördelades de 13 exemplaren i tvenne glasburar, inuti 

 hvilka hundkojlika bostäder åt dem voro inredda, och förvarades inne i mina varma rum. 

 De blefvo genast hemmastadda i sina burar och inredde i sin bostad ett par små med 

 fint hö fyllda rum till sofrum. Endast i ett särskildt, med en blecklåda försedt rum, 

 orenade de, och deras spillning anträffades aldrig på något annat ställe i buren. Ett 

 särskildt rum utvaldes till proviantrum och dit släpade djuren det matförråd, som lades 

 till dem. Under dessa provian teringsarbeten var det särskildt ett af djuren, som dagen 

 lång sysselsatte sig med att bära in matförråd. En af de öfriga lemlarna var ej hågad 

 för denna proviantering och släpade ut kvistar, blommor, gräs och blad, så snart den 

 andre burit in dessa föremål. På så sätt sågos de ofta timme efter timme släpa förråden 

 in och ut. De hade i buren en öfre våning, till hvilken tvenne trappor ledde upp, och 

 dit upp släpades vanligen förrådet. Djuren visade mycken energi vid detta arbete, och 

 om en kvist var för stor eller för tung, styckades den först, sedan alla försök att få upp 

 den hel misslyckats. 



Djuren sofvo ofta utanför sina kojor och intogo härunder de mest egendomliga 

 ställningar. Vanligen sutto de hopkrupna som klot på bakryggen med alla fyra fötterna 

 upplyftade. Stundom sofvo de äfven liggande utsträckta på rygg. 



I oktober började vinterdräkten anläggas. Först fingo de en fläckig dräkt, och mot 

 slutet af november var vinterdräkten helt utväxt. De voro då mycket långhåriga och 

 mer eller mindre hvita till färgen. I mars månad började vinterdräkten afläggas, djuren 

 blefvo åter fläckiga, och först i maj hade de anlagt i'en sommardräkt. Afven de i fången- 

 skap födda djuren anlade vinterdräkt, och fällningen försiggick hos dem vid samma tider 

 som hos de hemförda. 



Den 9 mars födde tvenne honor ungar. Den ena af dessa kullar dog genast, och 

 ungarna blefvo af modern utburna ur boet. Den andra kullen, som bestod af tre ungar, 

 lefde, och ungarna vårdades på det ömmaste af modern. Hon lefde härunder i god sämja 

 med sina många kamrater, och dessa ofredade ej ungarna. När jag närmade mitt finger 

 till de små ungarna, anföll honan mig med raseri, bet i fingret och slog mot detta med 

 framfötterna så hastigt, att ögat ej kunde uppfatta fötternas häftiga, vibrerande rörelser. 

 Redan innan ungarna hade ögon, ville de ge sig af ur boet, men blefvo då genast inburna 

 af honan. Efter jämnt 14 dagar fingo de ögon och ville sedan ej hålla sig inne. Modern 

 tillät dem emellertid ej att vandra ut på egen hand, men ungarna voro nu för stora för 

 henne att bära. Hon släpade in dem och fick tag i än en fot och än i nackskinnet. 

 Under ett par dagars tid var hon ständigt sysselsatt med att hålla ungarna inne, men så 

 fort hon fått in en, kom en annan ut. 



