KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 36. N:0 9. 13 



honom under namn af L. groenlandicus, *) har jag velat bibehålla detta namn, särskildt 

 af det skäl, att det äldre — L. glacialis Leacii — blifvit begagnadt äfven för vanliga 

 nordharen eller för den hare, som i arktiska Amerika skall finnas väster om grönlands- 

 harens utbredningsområde, och hvilken, enligt Rhoads, ej skall vara skild från vanliga 

 nordhaven. Enligt Peters ^) skall således ej Bachmanns L. glacialis (Journ. Acad. Nat. 

 Se. Philadelphia, 1834, VII, I, p. 287) eller Bairds L. glacialis ^) kunna föras till denna. 



Då Rhoads i sin ofvan citerade uppsats lämnat en utförlig beskrifning af grönlands- 

 haren med goda jämförande teckningar af kraniet och äfven behandlat den i en kortare 

 uppsats i The American Naturalist 1896, p. 236, och VVinge *) lämnat jämförande mått 

 på kraniet och öfriga skelettdelar, synes mig en beskrifning här vara öfverflödig. Sist- 

 nämnda forskare vill ej erkänna grönlandsharen som skild art. Han uppställer den under 

 namn Lepus variabilis Pall. var. glacialis Leach och säger, att den »synes att kunne 

 höides ude fra den typiske Skandinaviske Lepus variabilis som en nogenlunde vel ad- 

 skilt Race». 



Mig synes grönlandsharen vara väl skild på såväl yttre som inre karaktärer. När 

 man har det nyskjutna djuret fi-amför sig, ter detta sig rätt olika vår nord hare. Dess 

 kropp är större, klumpigare byggd, hufvudet är relativt mindre samt ögonen betydligt 

 mindre och framtänderna mer utstående. Härtill kommer dess längre hårbeklädnad och 

 dess året om hvita dräkt. Lägger man sä till de betydliga olikheter man funnit på kraniet 

 och framtändernas form, synes detta vara tillräckliga skäl för att uppställa den som skild 

 art. WiNGB ^) säger dock, att han hos vår nordhare funnit framtänderna variera betyd- 

 ligt, och att dessa stundom till formen närma sig grönlandsharens, samt att harar från 

 Alperna och andra lokaler i södra Europa stundom ha framtänderna ganska lika grönlands- 

 harens. Möjligen skall man framdeles finna mellanformer, som kunna bevisa Winges 

 åsikt. Att hararna på Alperna få sina framtänder rakare och mer utstående är en inpass- 

 ning efter deras lefnadssätt, som är mycket intressant, men lätt förklarlig. Frågan är 

 dock, om dessa harar äfven i andra afseenden närma sig grönlandsharen. Enligt Rhoads 

 skall grönlandsharen finnas endast på Grönland och Grinnell land, och man kan i så fall 

 göra sig den frågan, hvarför hararna på länderna väster därom, hvilka lefva under 

 ungefär liknande naturförhållanden, dock äro skilda och lära likna vår nordhare. Rhoads 

 förmodar dock, att Islands- och Spetsbergsharen äro samma former som den grönländska. ^) 

 På Spetsbergen finnes emellertid ingen hare, och såvidt jag vet, ej heller på Island, såvida 

 de försök, som lära blifvit gjorda att där inplantera europeiska hai"ar, ej lyckats. 



Den grönländska haren är föga skygg för människan, och jag såg honom sällan 

 trycka sig hårdt. Ofta var han i rörelse midt på dagen och han sprang ej långt undan, 

 när han förföljdes af mig. Äfven en, ungefär halfvuxen, unghare, som fälldes vid Myskox- 



^) Synopsis of the Polar Hares of North America (Proc. of the Acadeiny of Nat. Sciences of Philadelphia 

 1896, p. 351). 



2) Die zweite Deutsche Nordpolarfahrt 1869—1870, p. 165. 



3) Mamm. North-America, 1859, p. 577, Taf. 86, Fig. 1. 

 *) Grönlands Pattedyr, 1902, p. 375. 



5) L. c. p. 377. 



'') The American Naturalist 1896, p. 238. 



