KONGL. SV. VliT. AKADKMIENS HANDLINGAR. BAND 36. N:0 9. 19 



flera dagars seglats den enda, som visade sig. Så snart vi närmade oss något mer öppet 

 vatten, kommo årsungar af denna sälart nyfiket simmande mot fartyget. 



Det är ungar af vikaresälen, som af fångstmännen fått namnet trollsäl, ^) och som 

 af dem betraktas som skild art, på den grund, att alla, som anträffas långt från land äro 

 af samma obetydliga storlek. Dag efter dag sågo vi dessa små vikaresälar af endast 

 omkring 6 veckors ålder. Alltid voro de af samma storlek, något större exemplar syntes 

 ej till. Detta förhållande föreföll till en början äfven mig svårförklarligt, men närmare 

 undersökningar löste gåtan. Det visade sig nämligen, att de äldre salarna endast uppe- 

 höllo sig långt in på de stora isflaken, där de tycktes tillbringa hela sommaren vid springor 

 och hål i isen. 1 maj föda de sina ungar där inne på isen. Dessa bege sig mycket tidigt af 

 på utfärder och träffas då talrikt i de öppna remnorna mellan isflaken. Riktigheten af dessa 

 mina åsikter bevisas däraf, att jag med våra utmärkta kikare kunde iakttaga hundradetals 

 stora vikaresälar långt inne på isen, utan att någon enda liten unge syntes där. 



Vid grönländska kusten visade det sig äfven, att ungarna gjorde långa utfärder. 

 Där uppehöllo sig de gamla vikaresälarna på isflaken långt^ ute till hafs, under det de 

 små ungarna talrikt komrao in under land, där de t. o. ra. gjorde försök att gå upp i 

 små bäckar. Ej heller under kusten iakttogos äldre individer af denna art; dock sågs 

 en sådan inne i Myskoxfjorden. 



Af de af mig gjorda undersökningarna framgår, att denna sälart uppe i Ishafvet 

 lefver af ytkrustaceer. I magsäcken på ett större antal ute i hafvet fällda individer an- 

 träffades nämligen sådana amphipoder, som förekommo i eller nära hafsytan, och några 

 få andra kräftdjur, som föra ett liknande lefnadssätt. Af dessa kräftdjur voro magsäc- 

 karna på de små sälungarna vanligen fullproppade, och att djuren hade riklig tillgång 

 på föda, bevisas däraf, att de voro mycket feta. 



Att vikaresälens ungar uppe i polarti-akterna födas i maj och i början af juni 

 månader konstaterades. Under första hälften af juni månad anträffades nämligen vid 

 Spetsbergen ett större antal späda ungar af alldeles samma storlek, och af hvilka flera 

 ännu helt eller delvis buro den ulliga dräkt, med hvilken de födas. Alla ungar, som seder- 

 mera anträffades under färden öfver hafvet, voro af sinsemellan samma storlek, och således 

 af ungefär samma ålder. Docenten Lönnbergs förmodan, ^) att den af honom undersökta 

 troUsälens litenhet berodde af ringa tillgång på föda, synes mig sålunda ej vara riktig, så 

 mycket mera som de ute i hafvet anträffade ungarna, som nämndt, voro utomordentligt feta. 



Phoca vitulina L. 



Gamla kranier af denna sälart iakttogos vid eskimåernas bostäder å vä.sti'a Grön- 

 land, ett bevis på att arten där är tämligen vanlig. Jag var ej i tillfälle att iakttaga 

 den lefvande, hvilket lätt förklaras däraf att den ej uppehåller sig bland isen ute i hafvet. 

 Vid östra Grönland såg jag den ej. Winge "*) säger, att den är allmän längs Grönlands 



1) Se ElNAE LÖNNBERG: Om ishafsfaramas »Troldsael». Öfversikt af K. Vet. Åkad. Förh. 1898, p. 659. 



2) » LÖNNBERG, 1. C. 



3) L. c. p. 426. 



