28 G. KOLTHOFF, OM NOHEA F0LARTEAKTERNA8 DÄGGDJUR OCH FÅGLAR. 



Ehuru doc. Lönnberg, som undersökt myskoxens anatomi, ^) kommit till det resul- 

 tat, att han hvarken är besläktad med får- eller oxfamiljen, utan bör betraktas som fri- 

 stående, bildande en själfständig isolerad familj-, och prof. Retzius, som undersökt djurets 

 hjärna, ^) delar denna åsikt, kan det dock ej nekas, att det i myskoxens yttre finnes 

 mycket, som erinrar om fåret. Myskoxens rörelser, särskildt när en hel hjord galopperar 

 uppför de branta fjällsluttningarna, liknar mest fårets. Afven detta djurs sätt att knuffas 

 med pannan, påminner om fåret, ehuru vid andra tillfällen hornens spetsar användas. 



I förhållande till sin grofva kroppsbyggnad rör sig myskoxen mycket lätt. De djur 

 jag förföljde tycktes dock ej vara uthålliga. De sprungo snabbt undan 1 — 5 kilometer, 

 men stannade sedan och tycktes blifva ansträngda af förföljelsen. De sprungo i galopp, och 

 vid några tillfällen utvecklade de en rent af förvånande snabbhet. De hade ej den ringaste 

 förmåga att hoppa. Endast låga hinder kunde de äldre djuren hoppa, eller rättare, gå 

 öfver, men de syntes vid sådana tillfällen aldrig, som de flesta andra djur, samtidigt höja 

 fram- och bakfötterna från marken. Däremot sprungo de lätt fram såväl öfver den olän- 

 digaste ma.rk med stenkummel som uppför branta sluttningar, äfven där det var svårt 

 nog för oss att gå upp. Afven i vattnet var myskoxen ej bortkommen. En anskjuten 

 tjur och en kalf gåfvo sig ut i fjorden och simmade både lätt och snabbt. 



Då de af mig infångade myskoxkalfvarna, som nu varit öfver två år i Sverige, 

 trifvas väl och snart äro fullvuxna, har man goda förhoppningar om detta djurs acklima- 

 tisering i Sverige. Detta så mycket mera som kalfvarna synas lika litet ha lidit af 1901 

 års ovanligt starka värme som af sista årets regniga sommar. 



Af de tre af grosshandlaren C. F. Liljevalch j:r 1900 inköpta kalfvarna dukade ty- 

 värr de två i augusti 1902 under för en smittosam kreaturssjukdom, som året förut här- 

 jat i den trakt af Jämtland, där djuren förvarades. Den öfverlefvande, en ko, är frisk 

 och synes stark. 



Enligt de mått, som den 11 augusti 1902 godhetsfuUt blifvit tagna och mig med- 

 delade af herr Emil Landberg, hade de båda kalfvarna då nått nedanstående storlek: 



Tjuren : 



längd från nosen till svansroten 210 centimeter 



höjd öfver manken 102 » 



omkrets bakom bogen 200 » 



hornens längd 35 » 



hornens omkrets vid roten • . . . . 25 » 



Kon : 



längd från nosen till svansroten 168 centimeter 



höjd 90 » 



omkrets bakom bogen . 130 » 



hornens längd 22 » 



hornens omkrets vid roten 18 » 



Dessa mått i förening med hornbildningens utveckling visa, jämförda med måtten 

 af gamla myskoxar, att djuren torde vara fullvuxna vid tre års ålder. 



^) E. LÖNNBERG: On the soft anatomy of the muskox, och, On the structure and anatomy of the muskox 

 (Proceedings of the Zoological Society of London 1900). 



^) G. Retzius : Biologische Untersuchungen. Neue Folge. Bd. 9. Stockholm 1900. 



