30 G. KOLTHOFF, OM NOUKA POLAKTEAKTEKNAS DÄGGDJUR OCH FÅGLAR. 



Monodon monoceros L. 



Narhvalen vai" ej sällsynt 1900 inne bland isen mellan Spetsbergen och Grönland. 

 Han iakttogs först den 8 juli, ungefär vid lat. 77°, long. 0°5. Längre mot väster syntes 

 han tilltaga, men sågs ej inne under det grönländska landet. 



De flesta narhvalarna visade sig långt inne bland polarisen, där öppet vatten fanns 

 endast i form af smala kanaler mellan de stora isflaken. Oftast sågos 2 — 3 af dessa djur 

 tillsammans, och bland dem var vanligen det ena djuret mycket fläckigt. Det syntes mig 

 vara gulhvitt, med stora svartbruna eller gråbruna fläckar, och då dessa fläckiga djur voro 

 stora, synes Scoeesby ha rätt däri, att de äldre djuren äro fläckiga. De flesta, som jag 

 iakttog på nära håll, syntes vara gulbruna till färgen, och ett individ sågs, som var hvitt, 

 nästan som en Delphinapterus. 



Narhvalarna gingo flera gånger med stark fart tätt förbi fartygets sida, och ehuru 

 fångstmännen talade om dessa djurs skygghet, läto de dock ej skrämma sig af fartygets 

 bullrande propeller. Vid ett tillfälle sågos 5 exemplar ligga flytande på vattnet, liksom 

 hvilande eller sofvande. Bland dessa 5 djur var endast ett fläckigt. 



Om ScoEESBYS åsikt, att det endast är de äldre djuren, som äro fläckiga, är riktig, 

 så synas mina iakttagelser tyda på, att ett gammalt djur åtföljes af ett par eller flere 

 yngre. 



Delphinapterus leucas (Pall.). 



Vid västra Grönland, der hvitfisken är allmän, såg jag den endast vid Disko, där 

 ett exemplar fångades i hamnen vid Godhavn under vårt besök därstädes. 



Vid Grönlands ostkust sågs hvitfisken endast vid ett tillfälle, nämligen i Kejsar 

 Frans Josefs fjord den 14 augusti 1900. Att den dock ej är sällsynt vid denna kust, 

 synes bevisas däraf, att Nathorst såg stora flockar i Scoresbys sund. ^) 



Vid Spetsbergen är hvitfisken ännu någorlunda allmän och fångas där i tämligen stor 

 skala. I Belsund uppehöllo sig 1898 flere fångstmän särskildt för att idka hvitfiskfångst, 

 och den mängd af kadaver, som vid dessa fångststationer lågo uppradade på stranden, 

 vittnade om godt resultat af fångsten. Vid Spetsbergen ser man ofta hela stim af dessa 

 djur gå fram och åter under de i fjordarna utmynnande glaciärernas branter. Detta göra 

 de, som fångstmännen säga, för att äta »ismört». Då jag iakttagit, att »ismörten» (polar- 

 torsken) verkligen i stor mängd uppehåller sig vid och kring isberg äfven långt ute i hafvet, 

 synes denna fångstmännens uppgift vara sannolik. 



Hvitfiskar sågos äfven bland polarisen ute i hafvet mellan Spetsbergen och Grön- 

 land. 



^) NATHORST: Två somrar i Norra Ishafvet, II, p. 213. 



