KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 36. N:0 9. 33 



Ehuru så mycket, förutom alla mindre meddelanden, är skrifvet om dessa länders 

 fåglar, har det dock, till och med för Spetsbergen vid mina besök därstädes, visat sig, 

 att ännu åtskilligt återstår att utforska, innan vi fullt lärt känna dessa trakters fåglar och 

 det lif de föra. 



Hvad fåglarnas utbredning öfver ögruppen beträffar, är denna tämligen väl känd, 

 särskildt hvad som rör västra Spetsbergen och de mer allmänna fågelarterna. Ögruppen 

 är dock stor, och vidsträckta fält där äro ännu ej trampade af någon fågelkännare. Fågel- 

 arter, som bebo inskränkta lokaler, kunna således lefva på Spetsbergen, ehuru de ännu ej 

 blifvit kända där. Som ett bevis härpå kan anföras, att under mina korta besök på den 

 mest kända delen af landet dock fem för ögruppen nya fågelarter upptäcktes, och ungefär 

 samtidigt upptäckte tyskarne Xema Sabinii vid östra kusten, ehuru berömda ornitologer 

 förut bestämdt förklarat, att denna intressanta måsart ej fanns därstädes. Vida mera 

 torde ännu återstå att utforska rörande fåglarnas biologi. 



När jag här öfvergår till behandling af de särskilda fågelarterna, vill jag omnämna 

 alla dem, som under mina färder blifvit anträfFade inom det arktiska området. Vidare 

 lämnas förteckningar öfver de skilda ländernas fåglar, hvarifrån jag dock utesluter södra 

 och västra Grönland, Jan Mayen och Beeren Eiland på den grund, att tillförlitliga för- 

 teckningar öfver dessa länders fåglar redan iinnas. Jag kan till dessa förteckningar endast 

 tillägga en af mig funnen art för södra Grönland, nämligen Larus ridibundus L., en art 

 för Jan Mayen: Sula bassana (L.), och en art för Beeren Eiland, nämligen Anas acuta L. 



Saxicola oenanthe (L.). 



Stenskvättan, som en gång är funnen ända uppe på Grönlands nordkust, var talrik 

 på alla af mig besökta lokaler å landets västkust. På nordöstra Grönland iakttogs hon 

 fåtalig vid Myskoxfjorden och vid Mackenziebukten. Hon synes af helt naturliga skäl 

 vara talrikare vid fjordarnas inre, där vegetationen och till följd däraf äfven insekt- 

 lifvet är rikare. Nathorst fann henne flerestädes vid det inre af Kejsar Frans Josefs 

 fjord och Konung Oscars fjord. Winge uppgifver, att stenskvättan längs Grönlands ostkust 

 finnes upp till 75° och vid västra kusten norr om 73° n. br. Den anträffades på Shan- 

 nonön af Germania och Hansa expeditionen 1869 — 70. ^ 



På Jan Mayen fälldes under min expedition en stenskvätta, som är märkvärdig 

 därföre, att hon påtagligen öfvervintrat på ön. Fågelns fötter voro illa sönderfrusna, 

 och näbbet var uppsvälldt och skadadt af köld. Hvad som synes bevisa, att denna sten- 

 skvätta verkligen öfvervintrat på ön är, att hon bar en utsliten vinterdräkt. Fågeln har 

 således till följd af sjuklighet ej kunnat anlägga sommardräkt, ett bevis på, att hon ej 

 heller kunnat flytta. Detta i förening med de svåra frostskadorna tyder på, att hon 

 öfvervintrat. Hon uppehöll sig \'id några djupa grottor på stranden vid Ostkap. Det 

 synes troligt, att hon lifnärt sig af på stranden uppkastade små hafsdjur, och att hon i 

 de djupa grottorna sökt skydd för kölden. 



Äfven Nathorst iakttog stenskvättan på Jan Mayen. 



^) Zweite Deutsche Nordpolarfahrt, p. 183. 



K. Sv. Vet. Akad. Handl. Band 36. N:o 9. 5 



