KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 36. N:0 9. 37 



De fällda ugglorna hade förtärt endast lemlar, livarmed äfven ungarna voro matade. 

 I en hel del funna fjäderbollar af fjällugglor anträffades endast lämningar af lemlar. 



Då Nathorsts expedition 1899, som reste så vida omkring i dessa trakter, endast 

 iakttog en lefvande fjälluggla (i Dusens fjord den 29 aug.), men väl lämningar efter dem, 

 och jag ej såg några på de öfriga af mig besökta lokalerna, synes det mig sannolikt, att 

 rikedomen på lemlar vid Mackenziebukten hade ditlockat ugglorna, och att fjällugglan för 

 öfrigt är fåtalig på östra Grönland. 



På Spetsbergen har jag ej iakttagit fjällugglan, men en klo, som tillhört denna 

 fågel, anträffades på Kung Karls land under mitt besök där med Nathorstska expeditionen 

 år 1898. Detta fynd bevisar således, att fjällugglan har gjort utfärder öfver Ishafvet 

 ända till nämnda land. För min del betviflar jag, att den alla är häckar på Spetsbergen. 

 Den är lätt att iakttaga, flyger vida omkring, och där den uppehållit sig, ser man lätt 

 lämningar efter henne. Vore hon ständig häckfågel på Spetsbergen, borde man därföre 

 oftare träfla henne eller lämningar efter henne. Öfver hittills gjorda fynd af denna fågel 

 på Spetsbergen hänvisas till specialförteckningen i slutet af uppsatsen. 



Falco gyrfalco L. 



Den grönländska ädelfalken sågs ofta på västra Grönland 1883. Talrikast iakttogs 

 han af mig på Nordgrönland, särskildt vid Atanekerdluk och kring i^ulaitsivikfjorden. Jag 

 såg den ej vid Upernivik, och därvarande kolonibestyrare uppgaf för mig, att falkar voro 

 mindre vanliga där i ti-akten. Detta stämmer dock ej med andra uppgifter därifrån. ^) 



Märkligt nog säg jag vid Grönlands ostkust endast en falk, en mycket hvit ädelfalk, 

 som flög fram öfver fältet vid Mackenziebukten den 10 augusti 1900. Nathorst såg 

 den i Hurry Inlet (Scoresby sund) 1899 och anträffade ett dödt exemplar på Claveringön. 

 Föregående danska och tyska expeditioner hafva redan iakttagit den i dessa trakter. 

 Särskildt vid Scoresby sund var den tämligen vanlig och fanns häckande vid Kap 

 Stewart (Bay). 



Vid Tasiusarsoak (innerst i Aulaitsivikfjorden) på västra Grönland var jag den 9 

 juli 1883 i tillfälle att undersöka ett bo, som då innehöll 3 nästan flygfärdiga ungar. Den 

 gamla hanen, som fälldes vid boet, var mörk till färgen och skilde sig föga från den för 

 vår halfö typiska formen. Den gamla honan däremot var mycket ljus, på undre kropps- 

 delarna rent hvit. 



Bland ett stort antal af mig undersökta från Grönland och Island erhållna ädel- 

 falkar har jag funnit gamla fåglar, som nästan alldeles likna vår typiska jaktfalk. Då 

 man nu mellan dessa och de hvita falkarna, Falco candicans Gmel. och F. islandicus 

 Gmel., kan påvisa hela serier af mellanformer, och det är kändt, att de mörka falkarna 

 vid flera tillfällen parat sig med de hvita, kunna, som Winge redan påvisat, ej de skilda 

 ädelfalkformerna betraktas annat än som variationer. 



1) Winge, Grönlands fugle, p. 268. 



