38 G. KOLTHOFF, OM NORRA POLARTRAKTERNAS DÄGGDJUR OCH FÅGLAR. 



Falco peregrinus Tunstr. 



Pilgrimsfalken har undev mina resor inom det arktiska området endast iakttagits 

 på västra Grönland. Han häckade vid Tasiusarsoak och iakttogs under häckningstiden på 

 Disko och vid Atanekerdluk. Norr om Disko säg jag honom ej. 



På östra Grönland har jag ej iakttagit denna falk. 



Falco aesalon Tunstr. 



En stjärtpänna af en äldre hane af denna falk, som jag anträffade vid Tasiusarsoak 

 på västra Grönland under mitt besök där med Nordenskiölds expedition 1883, bevisar, 

 att en dvärgfalk besökt dessa trakter. Detta fynd är märkligt nog, då denna lokal ligger 

 så långt utom dvärgfalkens utbredningsområde, och arten, enligt Winge, för öfrigt endast 

 en gång med säkerhet blifvit funnen på sydligaste Grönland. 



Lagopus hemileucurus Gould. 



Sedan jag underkastat spetsbergs ripan en noggrann undersökning och jämfört ett 

 tjugutal exemplar med såväl vår svenska fjällripa som med den grönländska och isländska 

 ripan, har jag kommit till den åsikten, att den bör betraktas som skild art. Redan Gould 

 såg, att denna ripa skilde sig från sina närmaste släktingar. Han uppställde den som skild 

 art och beskref en hona i sommardräkt under namn Lagopus hemileucurus. ^) Den har 

 emellertid sedan ej blifvit erkänd som art, och Malmgren, som kritiserar Gould, sSger, 

 att den endast till storleken skiljer sig från den grönländska och isländska ripan samt, 

 att den tillhör ej blott samma ai"t, utan äfven i afseende på sin sommardräkt samma ras 

 som dessa. ^) Att Malmgren kunnat säga detta, bevisar, att han har haft alltför litet 

 material att jämföra, och att han ej har undersökt och jämfört skelettet af spetsbergsripan 

 med fjällripan och dess skilda raser. 



Redan vid flyktigt påseende och ännu mera vid en direkt jämförelse med Lagopus 

 mutus, är spetsbergsripans gröfre byggnad i ögonen fallande. Som af följande mått 

 framgår, är det emellertid ej endast till storleken den skiljer sig. De viktigaste skilje- 

 märkena torde vara, att vissa kroppsdelar äro så betydligt mycket större, under det andra 

 åter äro af nästan samma storlek eller mindre än hos den typiska Lagopus mutus. Samma 

 förhållande är det äfven med skelettbyggnaden. 



Följande öfversikt torde påvisa de viktigaste karaktärer, hvarpå jag funnit henne 

 vara skild från den i Sverige förekommande Lagopus mutus: 



^) John Gould, Proceed. ZooL Society 1858, p. 354. 

 2) Öfversikt af K. Vet. Akad. Förh. 1864, p. 379. 



